КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003886 від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 лютого 2023 включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого на підставі чого прийшов до висновку що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що прокурором не доведено існування у поведінці ОСОБА_5 жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а клопотання про продовження запобіжного заходу було вручено обвинуваченому перед початком його розгляду в суді першої інстанції, що згідно доводів апеляційної скарги, є істотним порушенням вимог КПК України. Крім того, як зазначає апелянт, стороною обвинувачення не було надано ОСОБА_5 перекладача ні під час вручення йому обвинувального акту, ні в ході розгляду справи в суді першої інстанції, що є порушенням його права на захист.

Таким чином, враховуючи вище наведене, а також те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності в минулому не притягувався, його вина у даному кримінальному провадженні не доведена, адвокат ОСОБА_6 вважає, що відсутні підстави для тримання його підзахисного під вартою.

Зі змістом ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відповідне клопотання не заявлено.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003886 від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

УхвалоюШевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 лютого 2023 включно.

Перевіривши вказане рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Враховуючи, що інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, проти життя та свободи особи, що свідчить про підвищений рівень їх суспільної небезпеки, приймаючи до уваги суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведення його винуватості, конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Ті дані про особу обвинуваченого, на які в апеляційній скарзі посилається захисник, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи захисника про те, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу було подано з істотними порушеннями вимог КПК України.

Також, спростовуються наданими суду матеріалами і посилання апелянта на ті обставини, що розгляд вказаного клопотання відбувся за відсутності перекладача. Зокрема, з копії журналу судового засіданні та оскаржуваної ухвали, які були надані судом першої інстанції на запит, вбачається, що при розгляді клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу приймав участь перекладач ОСОБА_7 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про незаконність і необґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року є безпідставними.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

За вказаних вище обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3