УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000897 за апеляційними скаргами прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, працюючого слюсарем "Миколаївоблтеплоенерго", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Миколаївської області м. Очаків, громадянина України, працюючого столяром у Київській організації "Ремонт і будівництво", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України:

- обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити: ОСОБА_6 за п.12 ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, ОСОБА_7 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років. В іншій частині вирок залишити без змін.
В ході апеляційного перегляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які характеризують осіб обвинувачених.

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просять вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд в судді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його тримання під вартою у період з 06.03.2018 року по 08.03.2018 рік.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його тримання під вартою у період з 06.03.2018 року по 27.08.2020 рік.

Обрано ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту заборонивши йому залишати місце проживання з 20.00 год. до 06.00 год. наступного дня, за адресою: АДРЕСА_1 .

Обрано ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту заборонивши йому залишати місце проживання з 20.00 год. до 06.00 год. наступного дня за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинувачених, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначення їм покарання є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

На думку прокурора, суд першої інстанції недостатньо врахував суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченими злочину та його наслідки, а саме те що об`єктом їхніх злочинних посягань стало життя людини, яке обірвалося в наслідок їх злочинних дій.

Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилися відомості які характеризують обвинувачених, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності, перебував на обліку у нарколога з діагнозом РПП внаслідок зловживанням алкогольних напоїв, за місцем проживання характеризується посередньо, не врахував обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку та яка перебувала у безпорадному стані.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, оскаржуваний вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

На думку обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, безпідставно врахував покази свідка ОСОБА_12 , який знаходиться у родинних зв`язках з обвинуваченим ОСОБА_7 .

Вказує, що його провини у вчиненому кримінальному правопорушенні немає, злочинного умислу та попередньої змови з ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_13 , не було.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що вина ОСОБА_6 не доведена, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується сусідами та керівництвом де працює ОСОБА_6 , має постійне місце роботи та проживання, тяжко хворіє.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що його матір ОСОБА_13 у листопаді перенесла інсульт, була частково паралізована та прикута до ліжка.

Зазначає, що 6 березня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції та за його ініціативою був допитаний на поліграфі, без участі адвоката, не дивлячись на те, що ОСОБА_6 просив слідчого призначити йому захисника з центру БПВД.

Окрім того, зазначає, що 07 березня 2018 року, ОСОБА_7 в присутності адвоката брав участь у слідчому експерименті де чітко вказав про факт вчинення ним вбивства ОСОБА_13 , за підказкою слідчого ОСОБА_14 він вказав, що скоїв вбивство на прохання ОСОБА_6 .

Вважає, що докази відносно ОСОБА_6 який нібито сказав обвинуваченому ОСОБА_7 про те, щоб вів позбавив життя його матері, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком в частині визнання його винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вважає, що вирок не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, також вважає, що його вину у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні в суді першої інстанції не доведено.

Зазначає, що в порушення положень ст. 87 КПК України, йому не було роз`яснено підстави його затримання, процесуальні права, а саме: право на захист, та право не свідчити проти себе, що є істотним порушенням його прав та свобод, а за такого протокол затримання від 06 березня 2018 року та протокол проведення слідчого експерименту від 07 березня 2018 року необхідно визнати недопустимими доказами.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки неповнота судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не відповідність вимогам кримінального процесуального закону, безпосередньо вплинула на підтвердження його винуватості, а також на кваліфікацію кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, та постановленого з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку захисника ОСОБА_8 , зібрані під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні докази в кримінальному провадженні не доводять винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Зазначає, що у ОСОБА_7 не було домовленості із ОСОБА_6 на вбивство ОСОБА_13 , не було умислу на реалізацію злочину, протиправних дій по відношенню потерпілої ОСОБА_13 не вчиняв.

Вказує, що ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції 05 березня 2018 року, у с. Радсад, Миколаївської області, куди за ним приїхали працівники поліції, і весь час до моменту складання протоколу затримання 06 березня 2018 року о 22-30 год. його незаконно утримували у відділенні поліції Інгульського району де на нього здійснювався психологічний тиск, внаслідок чого, під час проведення досудового розслідування та слідчого експерименту від 07 березня 2018 року, він надав неправдиві показання та оговорив себе що нібито це він лишив життя ОСОБА_13 ..

Вважає, що протокол затримання від 06 березня 2018 року та протокол проведення слідчого експерименту від 07 березня 2018 року є неналежними та недопустимими доказами, і не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та достовірності і можливості використання інших доказів, а також отримані з порушенням порядку встановленим КПК України, та з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованим Конституцією та законами України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом встановлено, що 03.03.2018 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , перебували за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали спиртні напої, в ході чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_13 . З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 спільно вчинити вказаний злочин, на що останній надав свою згоду.

В подальшому ОСОБА_6 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_13 , зайшли до кімнати потерпілої, де ОСОБА_6 дерев`яною іконою наніс удар в область голови останньої.

Після вказаних дій обидва залишили кімнату, вийшли на кухню, де продовжили вживати спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв, ОСОБА_6 в розмові з ОСОБА_7 , став наполягати на завершені їх спільних дій, направлених на вбивство ОСОБА_13 , та вказав ОСОБА_7 щоб він пішов до кімнати його матері для завершення домовленості щодо умисного позбавлення її життя.

ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , зайшов до кімнати та з метою умисного позбавлення життя ОСОБА_13 , обома руками став душити її, в результаті чого потерпіла померла.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судом кваліфіковані за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення учасників судового провадження на підтримку доводів своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за п.12 ч.2. ст.115 КК України є правильною.
Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційних скаргах та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо обвинувачених.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 по суті пред`явленого обвинувачення показав, що на початку березня 2018 року, сусід ОСОБА_6 попросив його допомоги прибрати сніг у дворі, зазначивши, що його матір перебуває у край важкому стані, може померти, у зв`язку з чим може виникнути необхідність заїзду до двору транспорту. На що він дав свою згоду, та вони разом з ОСОБА_6 почистили сніг. Після чого, він у магазині придбав горілку, яку вони спільно з ОСОБА_6 вживали на кухні. За вечір вони з ОСОБА_6 ще виходили до магазину за спиртними напоями. В ході розмови, ОСОБА_6 розповідав, що йому важко одному доглядати за матір`ю, брат не допомагає. Матір ОСОБА_6 , була паралізованою та лежала у кімнаті, куди він двічі заглядав з порогу. В подальшому, він бачив, як ОСОБА_6 зайшов до кімнати, та поклав під праву руку своєї матері ікону, яка до цього стояла в кутку кімнати. Приблизно о 22.00 год. ОСОБА_6 повернувшись з кімнати ОСОБА_13 повідомив йому що мати померла. Після чого, ОСОБА_6 відразу зателефонував брату і повідомив про смерть матері. Потім вони продовжили вживати спиртні напої в приміщенні будинку. Приблизно о півночі він заснув у залі. Прокинувшись вранці, близько 06-00 години, він зрозумів, що ОСОБА_6 у будинку не має. Заглянувши до кімнати, де лежала ОСОБА_13 , остання перебувала у нерухомому стані, мертва, речі в кімнаті були розкидані. Після чого пішов додому, взяв ключі, та поїхав до будинку в с.Радсад. 06 березня 2018 року був затриманий працівниками поліції.

Обвинувачений ОСОБА_6 по суті пред`явленого обвинувачення показав, що його матір ОСОБА_13 у листопаді 2017 року перенесла інсульт і була прикута до ліжка. Мати була часткова паралізована, і він один здійснював за нею догляд. 01.03.2018 року лікар повідомила що стан його матері погіршується та можливо найближчим часом, вона може померти. При цьому зазначив, що приблизно в середині лютого, матір упала з ліжка, внаслідок чого у неї були тілесні ушкодження. 03.03.2018 року, вранці, він прибирав сніг та біля двору побачив ОСОБА_7 , який повідомив, що лікувався. При цьому, вони разом з ОСОБА_7 прибрали сніг, та він запропонував йому спільно пообідати, з цією метою дав ОСОБА_7 гроші, який у свою чергу, сходив до магазину за спиртними напоями та продуктами. Приблизно з 11.30 год., вони з ОСОБА_7 на кухні, вживали спиртні напої, при цьому, він кожної години заглядав в кімнату до матері, щоб перевірити в якому вона стані. В один із разів, зайшовши до кімнати, він на прохання матері, поклав їй під праву руку ікону, яку вона міцно притисла до щелепи. Після чого, вони разом з ОСОБА_7 пішли на вул. Космонавтів, де він у банкоматі зняв гроші, з яких 200 грн., позичив ОСОБА_7 на його прохання, оскільки той мав намір їхати до Радсаду. Після чого, приблизно о 23.00 год. вони з ОСОБА_7 , повернувшись додому, відразу зайшли до кімнати матері, яка уже не рухалася та не дихала. При цьому, біля матері знаходилася переламана навпіл ікона, а у неї на підборідді були садна. Він зрозумів, що матір померла, про що повідомив ОСОБА_7 та зателефонував братові. Потім пішов до своєї кімнати та заснув, о котрій годині пішов ОСОБА_7 він не пам`ятає. Після того, як зрозумів, що мати померла не викликав швидку допомогу, оскільки сімейний лікар йому напередодні повідомила, що якщо мати помре після 19.00 години зателефонувати їй лише зранку, швидку викликати не потрібно. Крім того мати перебувала у край важкому стані вже три доби. Коли він прокинувся вранці, то побачив, що ОСОБА_7 у будинку не було. Він викликав таксі та поїхав за лікарем. Оглядаючи матір, лікар побачила на її підборідді садна, та вони разом вирішили викликати поліцію.

Проте незважаючи, що обвинувачені свою вину в інкримінованому їм злочині не визнали, їх вина, за викладених у вироку обставин, підтверджується доказами, які були дослідженні судом першої інстанції та наведені у вироку, а саме: витягом з кримінального провадження № 0000897, відомості про яке внесені до ЄРДР 04.03.2018 року за правою кваліфікацією п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, протоколом огляду трупу від 04.03.2018 року, протоколом обшуку від 06.03.2018 року проведеного за адресою АДРЕСА_1 , висновком експерта №668 від 11.04.2018 року, згідно якого смерть гр. ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею на що вказують розлиті темно-фіолетового кольору трупні плями, синюшність та одутловатість обличчя, наявність численних темно-червоного кольору крапкових крововиливів у з`єднувальні оболонки очей, на поверхні серця та легень, рідкий стан крові в порожнинах серця та великих судинах, венозне повнокрів`я внутрішніх органів, набряк легень та головного мозку, емфізема легень, наявність садна та синця в ділянці шиї зліва, крововилив в корінь язика, численні переломи під`язикової кістки і щитовидного хряща, а також данні медико- криміналістичного та судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів. Крім того, при судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні пошкодження утворилися незадовго до смерті та є прижиттєвими на що вказують наявність крововиливів у м`які тканини в місцях їх утворення.

Беручи до уваги морфологічні властивості тілесних пошкоджень в ділянці шиї, а також дані медико-криміналістичного дослідження можливо сказати про те, що вони утворилися від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею за типом удару та стискання і за ступенем тяжкості у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень та перебувають у прямому причинно-слідчому зв`язку зі смертю гр. ОСОБА_13 .

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , підтвердив висновки проведених ним експертиз. Пояснив, що смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії, внаслідок здавлення органів шиї тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути як ікона так і долоня руки. Травмуюча сила тупим твердим предметом була застосована декілька разів з різних сторін та в різних напрямках, оскільки під`язична кістка померлої має більше чотирьох переломів. Наявні у померлої тілесні ушкодження могли утворитися як внаслідок удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею так і внаслідок здавлення. Після нанесення тілесних ушкоджень у вигляді перелому під`язичної кістки, смерть ОСОБА_13 настала через нетривалий проміжок часу, який рахується декількома хвилинами. Всі виявлені тілесні ушкодження одночасно не могли бути нанесені. Один удар іконою в область обличчя не міг стати причиною смерті. Померла ОСОБА_13 не могла сама собі завдати тілесні ушкодження іконою, наслідком яких стала її смерть, оскільки практично всі виявлені пошкодження знаходяться з лівої сторони, та майже всі розташовані у вертикальному напрямку.

Крім того, свідок ОСОБА_16 , суду показав, що працює на посаді слідчого. 04.03.2018 року виїжджав разом з групою на виклик до будинку за адресою: АДРЕСА_1 з метою фіксування природної смерті літньої жінки. Пам`ятає, що в будинку були присутні син померлої та лікар. При огляді трупу жінки були виявлені синці на шиї та підборідді, син не зміг пояснити причину їх появи, при цьому він перебував у стані алкогольного сп`яніння та був не спокійний, перешкоджав їм здійснювати необхідні процесуальні дії, поводив себе дуже дивно.

Свідок ОСОБА_17 , суду показав, що працює на посаді оперуповноваженого та входив до складу слідчої групи, яка виїжджала на виклик лікаря до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для фіксування факту смерті жінки. В будинку було виявлено труп жінки з синцями на обличчі. У будинку крім лікаря, був присутній син померлої, який на його думку перебував у стані алкогольного сп`яніння, вів себе неадекватно, не відповідав на поставлені питання. Поведінка ОСОБА_6 викликала в нього підозри, оскільки на його думку була не стандартна, останній плакав та повторював, що мати мучилась, та просила позбавити її життя. Зазначив, що біля трупу було виявлено дерев`яну ікону, товщиною близько п`яти сантиметрів, яка була переламана навпіл. Пізніше приїхав експерт, та при проведенні попереднього огляду, встановив у померлої перелам щелепи. ОСОБА_6 не надав їм згоди на огляд інших кімнат будинку. ОСОБА_7 у будинку не було, та його було затримано 06.03.2018 року у Радсаді.
Свідок ОСОБА_18 , суду показала, що була сімейним лікарем ОСОБА_13 . Оскільки хвора була прикута до ліжка, вона приходила до дому Запсенко кожні 3-4 доби. Здійснювала огляд, корегувала призначення ліків. Вказала, що ОСОБА_6 відповідально доглядав за матір`ю, та виконував всі її призначення, щодо лікування. Хвора ОСОБА_13 з початку березня 2018 року перебувала у важкому стані, в неї була паралізована одна частина тіла, яка саме вона на даний час не пам`ятає. 03.03.2018 року їй телефонував ОСОБА_6 та повідомив що стан матері погіршився. Наступного дня він зателефонував і повідомив що ОСОБА_13 померла. Приїхавши до будинку та оглянувши труп помітила значні пошкодження на шиї померлої у вигляді саден. На її прохання ОСОБА_6 викликав поліцію. Зазначила, що на момент огляду, біля померлої знаходилась пошкоджена ікона зі слідами крові. Ікона була розламана навпіл, одна частина якої знаходилась біля померлої, інша на підлозі. ОСОБА_6 розповів їй, що ввечері, на прохання матері, поклав біля неї ікону. Звідки взялися садна на шиї матері, пояснити не зміг. Зазначила, що на її думку, померла, не могла сама собі завдати пошкодження іконою. Вказала, що на її думку ОСОБА_6 був у стані алкогольного сп`яніння.
Вказані покази свідків є послідовними, узгоджуються між собою та із іншими доказами у справі, та підтверджують винуватість ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_13 за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту та обвинувачених про відсутність попередньої змови в діях обвинувачених, зауважує, що співвиконавцями умисного вбивства повинні визнаватися також ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо було заподіяно смерть потерпілого, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, здійснили частину того обсягу дій, який група вважала за необхідне виконати з метою реалізації цього умислу. На переконання колегії суду, обвинувачені скоординували та спільно направили свої дії на заподіяння смерті ОСОБА_13 , що фактично свідчить про виникнення у них попередньої змови.

Щодо твердження захисника про те, що до обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювався психологічний тиск працівниками поліції, апеляційний суд вважає їх непереконливими та не підтвердженими відповідними доказами, оскілки матеріалами кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що захисник або обвинувачений звертались до правоохоронних органів чи прокуратури з відповідними заявами.

Не знайшло свого підтвердження і посилання захисника ОСОБА_8 щодо не допустимості, як доказу винуватості ОСОБА_7 у вчиненому злочині протоколу проведення слідчого експерименту від 07.03.2018 року. Слідчий експеримент від 07.03.2018 року за участю ОСОБА_7 проведений у відповідності та з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 223, 240 КПК України. Під час проведення слідчої дії, обвинувачений розповів та на місці відтворив обставини вчинення злочину.

Крім того, й протокол затримання ОСОБА_7 є допустимим доказом, в розумінні ст. 86 КПК України. Зазначена процесуальна дія була проведена відповідно до положень ст. 208 КПК України, тобто доказ отриманий у порядку, встановленому цим кодексом, сам протокол підписаний ОСОБА_7 , будь яких зауважень ним не надавалось.

Всі докази надані стороною обвинувачення та досліджені судом, отримані в порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, суд обґрунтовано визнав дані докази достовірними, належними та допустимими, відповідно до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання свідків, висновки експертів, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою, що свідчить про їх достовірність.

Проаналізувавши всі, надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Суд повно та об`єктивно дослідив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянтів щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, за такого підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо призначеного покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особи обвинувачених. Так, ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, характеризується посередньо, перебував на «Д» обліку в ОНД з 10.09.2012 року з діагнозом: РПП внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, та в період з 08.01.2018 року по 20.02.2018 року знаходився самостійно на стаціонарному лікуванні у наркологічному відділенні з синдромом залежності від алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться. Обставин, що пом`якшує покарання судом не виявлено. Обставинами, що обтяжує покарання, судом визнано скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, до особи похилого віку, яка перебуває у безпорадному стані. Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, на визначений у вироку строк, належним чином вмотивувавши таке рішення.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинувачених, буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченим покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства через його м`якість , апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням наведеного, доводи прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального закону є неприйнятними, за такого підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим покарання, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді