УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2022 Справа №607/10560/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0000265, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2021р. про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бучач Тернопільської області, громадянки України, проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , із вищою освітою, працюючу, одружену, раніше не судиму,

-- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 197-1 КК України (в редакції Закону №578-V від 11.01.2007р. із змінами, внесеними згідно із Законом №2341-ІІІ від 16.01.2020р.),

-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , представника потерпіло Великоберезовицької селищної ради ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2017 року ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку з усіма обтяженнями та сервітутами зальною площею 0,7 га із кадастровим номером :02:001:2874 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою Тернопільський район, Тернопільська область, с. Петриків.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України передбачено, що право масності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Встановлено, що на даний час право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7 га із кадастровим номером :02:001:2874 належним чином зареєструвала ОСОБА_3 , яка використовує вказану земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Статтею 91 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

В ході досудового розслідування встановлено, що фактична площа користування фактичними межами земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:2874 становить 0,730 га, в той час, коли згідно відомостей Державного земельного кадастру, документації із землеустрою повинна становити 0,7 га, а отже фактичний порядок користування земельною ділянкою не відповідає правоустановчим документам та вимогам нормативної правових актів з питань землеустрою та землекористування і наявний факт самовільного зайняття і порушення землекористування земельної ділянки комунальної власності площею 0,0045 га.

Таким чином, нехтуючи вищевказаним вимогам земельного законодавства, ОСОБА_3 у невставлений органом досудового розслідування час, умисно, самовільно порушила пава власників суміжної земельної ділянки Петриківської сільської ради та самовільно заволоділа частиною земельної ділянки комунальної власності площею 0,0045 га, яка знаходиться між належною їй земельною ділянкою із кадастровим номером :02:001:2874 та земельною ділянкою із кадастровим номером :02:001:4785, шляхом спорудження огорожі навколо неї, яку використовує по даний час як «власник» для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

08 вересня 2021 року Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0045 га комунальної власності, землі загального користування.

Розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0045 га із земель комунальної форми власності, землі користування в межах населеного пункту с. Петриків складає 183,31 грн., що не є значною шкодою в розумінні ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Однак, в межах самовільно зайнятої ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0045 га наявна охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи (код 01.05) ЛЕП (110 кВ), що встановлена відповідно до ст. 112 Земельного кодексу України та додатком 6 до порядку ведення Державного земельного кадастру та ст. 5 Постанови КМУ від 04.03.1997р. №209 «Про затвердження Правил охорони електричних мереж».

Таким чином, ОСОБА_3 здійснила самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,0045 га комунальної форми власності, землі загального користування, в межах якої наявна охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи (код 01.05) ЛЕП (110 кВ), що складає 0,0045 га, шляхом спорудження огорожі довкола неї, яку використовує по даний час як «власник» для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, чим порушила вимоги ст. 91 Земельного кодексу України.

Крім цього, на самовільно зайнятій земельній ділянки, з метою її відгородження від інших земельних ділянок, ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час, із залученням сторонні осіб, які не були обізнані із неправомірністю дій останньої, споруджено огорожу (паркан), яка складається із стрічкового фундаменту із бутового каменю змінної висоти та листів металопрофілю по каркасу із металевих труб висотою 1600 мм. Тобто, в межах самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0045 га комунальної форми власності, землі загального користування, в межах якої наявна охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи (код 01.05) ЛЕП (110 кВ) із сторони земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:2874, ОСОБА_3 збудувала споруду огорожі (паркан) із площею фундаменту 7,94 кв.м., яка відноситься до об`єктів нерухомого майна, враховуючи вимоги статей 181, 186 Цивільного кодексу України та норм ДБН В. 2.1-10-2009 «Основи та фундаменти. Основі положення пректування».

Таким чином, ОСОБА_3 бґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України (в редакції Закону №578-V від 11.01.2007р. із змінами, внесеними згідно із Законом №2341-ІІІ від 16.01.2020р.) самовільне зайняття земель в охоронних зонах; та у вчинені кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України (в редакції Закону №578-V від 11.01.2007р. із змінами, внесеними згідно із Законом №2341-ІІІ від 16.01.2020р.) самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронних зонах.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 звернулася із клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо неї на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, мотивуючи його тим, що вона вперше вчинила нетяжкі злочини, вину визнає у повному обсязі, повністю усунула наслідки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке не може повторитися в майбутньому, а саме проведено демонтаж раніше встановленої огорожі та звільнення зайнятої ділянки, відсутність будь-яких претензій зі сторони потерпілого Великоберезовицької селищної ради, відшкодувала розмір заподіяної шкоди і на час розгляду кримінального провадження внаслідок вищенаведеної зміни обстановки, вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність.

Представник потерпілого Великоберезовицької селищної ради в судовому засіданні не заперечив відносно клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в зв`язку із зміною обстановки та повністю підтвердив викладені ОСОБА_3 пояснення, матеріальних чи інших претензій потерпіла сторона до обвинуваченої немає, оскільки ОСОБА_3 демонтувала споруджену огорожу, що зафіксовано в Акті обстеження комісії при вирішенні земельного спору від 02.12.2022р. та відшкодувала розмір заподіяної матеріальної шкоди.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченої та звільнення її від кримінальної відповідальності, враховуючи надані ОСОБА_3 та представника селищної ради пояснення із долученими додатковими матеріалами до заявленого клопотання і приймаючи до уваги характеризуючі дані обвинуваченої.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вищевказане клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або невеликий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» для застосування ст. 48 КК необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Застосування цих норм законодавства можливе лише за наявності двох обов`язкових умов: вчинення злочину вперше і цей злочин є невеликої або середньої тяжкості. Ці дві обставини є передумовами, які у поєднанні з іншими даними можуть свідчити про втрату суспільної небезпечності діянням або особою внаслідок зміни обстановки.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 197-1 КК України і за ч. 4 ст. 197-1 КК України, які вчинені обвинуваченою класифікуються, як нетяжкі злочини. Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності і є раніше не судима, повністю усунула наслідки вчиненого нею протиправного діяння, в результаті чого відсутні будь-які претензії від потерпілої сторони Березовицької селищної ради, а також активно сприяла розкриттю злочинів.

А тому, усуненні обставини, що унеможливлює вчинення ОСОБА_3 подібних кримінальних правопорушень і вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним, є важливими умовами для застосування ст. 48 КК України та підставою для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, суд прийшов до переконання, що обвинувачена ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинені нею кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 та ч. 4 ст. 197-1 КК України з підстав, передбачених ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки, зокрема, втратою суспільної небезпеки вчиненого нею діяння, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 12.10.2021р. закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 288, 395 КПК України, ст.ст. 12, 44, 48 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчинені нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 197-1 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження №0000265, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2021р. за даним фактом закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_1