ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001310 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 надійшов до Фастівського міськрайонного суду Київської області 01 лютого 2023 року.

Ухвалою від 01 лютого 2023 року було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. 314, 315 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпіла, обвинувачений, його захисник, висловили думки про можливість призначення судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта з таких підстав.

Так, кримінальне провадження підсудне Фастівському міськрайонному суду Київської області. Підстав для закриття кримінального провадження або для його зупинення, не вбачається. Також не вбачається підстав для повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, прокурор заявив клопотання, яке 06 лютого 2023 року надійшло на адресу суду, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому. В судовому засіданні прокурор не підтримав це клопотання та просив залишити його без розгляду.

Разом з цим, в судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, посилаючись на ризики, передбачені п. 1 ч. 1ст.177 КПК України.

Захисник заперечував проти обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, вказуючи на необґрунтованість прокурором ризиків, передбачених п. 1 ч. 1ст.177 КПК України. Також вказав, що обвинувачений самостійно повідомив про вчинене ним кримінальне правопорушення, здав зброю та активно сприяв розслідуванню. Крім того, ОСОБА_5 характеризується позитивно, через цілодобовий домашній арешт позбавлений грошового забезпечення та можливості працювати. Просив відмовити у клопотанні прокурора.

Потерпіла висловила думку про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене прокурором клопотання, дійшов висновку про наступне.

Метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, домашній арешт (статті 131,176,183 КПК України).

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Обґрунтовуючи необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, прокурор посилається на наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не можливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, а саме: згідно п.1 ч.1 ст.177 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватися від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження, внаслідок яких останній помер на місці події, тому, прогнозуючи неминучість тривалого покарання у вигляді ув`язнення, він може переховуватися від правоохоронних органів та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини закріплено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Вирішуючи питання про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 на стадії підготовчого судового розгляду, суд оцінює суспільну небезпечність та тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Даний злочин є тяжким, санкція закону передбачає покарання за його вчинення від 7 до 15 років позбавлення волі. Характер та фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, то він може ухилитися від суду. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст.177 КПК України.

Дійсно, суд погоджується з позицією захисту, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для законності тримання особи під цілодобовим домашнім арештом.

Разом з цим, суд у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, то він може ухилитися від суду.

Посилання сторони захисту на той факт, що ОСОБА_5 має позитивні характеристики не підтверджені належним чином та у співвідношенні з наявним ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не має суттєвого та вирішального значення.

Будь-яких обставин, які б унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_5 під цілодобовим домашнім арештом не надано, даних, що стан його здоров`я не дозволяє його утримувати під цілодобовим домашнім арештом, у суду немає.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_5 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, потерпіла та свідки ще не допитані, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 та запобігти вищевикладеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 60 днів.

Керуючись ст. 176, 177,178,183, 186, 193, 194,199, 314-315,370-372 КПК, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001310 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у закритому судовому засіданні на 08 березня 2023 року 14 год. 00 хв.

Судовий розгляд здійснювати у закритому судовому засіданні, за участю прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника, потерпілої, яких викликати в судове засідання.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місці - до 28 квітня 2023 року включно.

Строк дії ухвали суду про запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обчислювати з 28.02.2023 року до 28 квітня 2023 року, включно.

Покласти на обвинуваченого такі обов`язки: 1) прибувати за викликом до суду; 2) не відлучатися з місця реєстрації та проживання без дозволу суду; 3) повідомляти суд про залишення свого місця проживання.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на Фастівське РУП ГУ НП в Київській області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині застосування запобіжного заходу може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

В інший частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1