16 листопада 2022 року
Справа № 932/6881/22
Провадження №1-кс/932/3326/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого слідчого відділу поліції № 7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого менеджером з продажу ТОВ «АВД ТРЕЙД», має інвалідність 3-ї групи, не судимого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично мешкає АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого слідчого відділу поліції № 7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ ВП № 7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР №0000094 від 26.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що восени 2022 року ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що згідно Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а також на підставі Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію № 3543-XII" та Закону України "Про правовий режим воєнного стану" забороняється під час дії воєнного стану покидати територію України громадянам України чоловічої статі вікової категорії 18-60 крім випадків передбачених законом., повідомив ОСОБА_9 що він може організувати його незаконне переправлення через державний кордон України, шляхом організації отримання посвідчення про відстрочку від призову та довідку військово-лікарської комісії про непридатність, що надає можливість безперешкодно перетнути державний кордон України, за грошову винагороду у розмірі 15000 доларів США., а також повідомив, що для цього йому необхідно надати частину грошових коштів, а саме 8000 доларів США, копію паспорта, ідентифікаційного коду, приписного та 4 фотокартки, розміром 3 х 4.

10.11.2022 близько 13 години 10 хвилин, ОСОБА_6 , зустрівшись з ОСОБА_9 , мав злочинний умисел направлений на сприяння незаконному переправленню останнього через державний кордон України, перебуваючи у автомобілі, яким він користується, білого кольору Mercedes Vito з д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_9 , знаходячись на адресою: АДРЕСА_3 , отримав від останнього частину грошових коштів у сумі 8000 доларів США та документи з персональними відомостями для подальшого виготовлення документів, та подальшого сприяння з метою його незаконного безперешкодного перетину державного кордону України.

Отримавши частину грошових коштів, ОСОБА_6 не зміг закінчити свій злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчинення порадами, вказівками та наданням засобів, вчинені з корисливих мотивів, з причин, що не залежали від його волі.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у незакінченому замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні вчинення таких дій порадами, вказівками та наданням засобів, вчинені з корисливих мотивів кваліфікуються за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

11.11.2022 року слідчим СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області була винесена постанова про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення.

11.11.2022 року слідчим СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра повідомлено ОСОБА_6 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 332 КК України.

Сторона обвинувачення зазначає, що зібрані на сьогодні докази у своїй сукупності є вагомими та достатніми для підтвердження факту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 332 КК України, крім того вважають, що існує наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 3, 4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В зв?язку з чим просять обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначення застави у розмірі 2000 розмірів прожиткового мінімуму.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання в повному обсязі, навів обставини аналогічні викладеним в клопотанні, просив задовольнити клопотання в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 , заперечував щодо задоволення заявленого клопотання, посилався на необґрунтованість пред`явленої підозри, та на повну відсутність ризиків зазначених стороною обвинувачення.

ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання, підтримавши доводи викладені захисником.

Слідчий суддя, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що в провадженні СВ ВП № 7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР №0000094 від 26.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України.

10.11.2022 року, було затримано ОСОБА_6 , в порядку ст.. 208 КПК України.

11.11.2022 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 332 КК України.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

Вина підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме рапортами о/у УМП ГУНП в Дніпропетровській області; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 28.10.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 14.09.2022; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2022; протоколом огляду від 02.11.2022; протоколом огляду речей і документів від 03.11.2022; протоколом огляду речей та документів від 03.11.2022; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.11.2022; протоколом обшуку від 10.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 10.11.2022; протоколом обшуку від 10.11.2022; повідомленням про підозру 11.11.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11.11.2022.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Змістом ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Незважаючи на важливість критерію обґрунтованості підозри, визначення вказаного терміну в кримінальному процесуальному законодавстві відсутнє. Водночас , виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

Аналізуючи положення практики ЄСПЛ, можна дійти висновку, що обґрунтованість підозри містить два аспекти. Перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється наявними в матеріалах провадження доказами.

Сторона захисту, в своїх запереченнях посилалась на відсутність обґрунтованості підозри, з тих підстав, що відсутня об?єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України, ОСОБА_6 надавав консультації щодо можливостей правомірного перетину кордону, стороною обвинувачення не зазначено які саме дії вчинив ОСОБА_6 , крім того. Грошові кошти у останнього не вилучались, вважає, що підозра є необґрунтованою.

Метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та затримання особи є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Оцінюючі здобуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності для висновку про причетність особи до інкримінованого злочину, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_6 міг вчинити це кримінальне правопорушення, а відтак підозра є обґрунтованою.

Щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя набуває висновку про їх доведеність стороною обвинувачення.

Прокурором зазначено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Наявність даного ризику обґрунтовує ти, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, то підозрюваний може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.

При цьому, в обґрунтування своїх доводів сторона обвинувачення зазначає, що при проведені обшуку у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено паспорти для виїзду за кордон у кількості 2 штуки, довідка про інвалідність 3-ї групи, а також вважають, що оскільки останній має міцні зв?язки у військових комісаріатах міста Дніпра, він зможе зібрати належний пакет документів для виїзду за кордон навіть у військовий час.

Однак, жодних фактичних доказів на підтвердження своїх доводів суду стороною обвинувачення не надано, окрім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що на сьогоднішній час ОСОБА_6 є обвинуваченим за ч.5 ст.27, ч.4 ст. 187КК України. Перебуває під заставою і нікуди не скривається , тому слідчий суддя вважає недоведеним наявність даного ризику.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.(«Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43).Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторам

Щодо наявності ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне. Під час проведення обшуків у ОСОБА_6 було вилучено ряд документів, грошові кошти, флеш носії, пусті бланки та інше, отже будь якого доказу на підтвердження того, що останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчому судді не надано.

Щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то слідчий суддя вважає, що даний ризик є присутнім, оскільки підозрюваному відомі усі дані та телефони свідків , тому є підстави вважати, що він може намагатися зустрітися зі свідками по справі з метою впливу на них, змусити змінити свої показання або відмовитися від них.

Щодо доведеності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя вважає, що він ніяким чином не доведений.

Щодо ризику, вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчий суддя вважає, даний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, доведеним. При вивчені особи ОСОБА_6 , встановлено. що він є обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001704 , обвинувачується за ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Щодо посилання підозрюваного на необґрунтованість підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії». Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001704 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 та ч.4 ст. 187 КК України було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з альтернативою внесення застави у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 102 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду розмір застави зменшено до 181 600 грн.

У відповідності до діючого законодавства, строк дії застави не обмежений.

Таким чином, на сьогоднішній час відносно ОСОБА_6 в іншому кримінальному провадженню діє такий запобіжний захід, як застава з покладеними на нього обов?язків, однак він порушує умови застосованого до нього запобіжного заходу.

Зважаючи, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєні кримінального правопорушення у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації та з урахуванням того, що дане кримінальне правопорушення вчинюється в період військового стану, а отже має суспільний резонанс.

За умови вищевикладеного, вважаю за можливе не встановлювати розміру застави.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчого відділу поліції № 7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з 10 листопада 2022 року по 08 січня 2023 року , включно.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1