Справа № 154/572/23 Провадження №11-кп/802/382/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 березня 2023 року задоволене клопотання прокурора ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 24 год 27.05.2023, строк тримання під вартою визначено обчислювати з 29.03.2023, із призначенням застави у розмірі 161040 гривень щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст.185, ч.2 ст.389 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності і необґрунтованості. Вказує, що прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти передбаченим ст.177 КПК України ризикам, а усі доводи, викладені у клопотанні прокурора, ґрунтуються на припущеннях. Зауважує, що його підзахисний має місце реєстрації, де постійно проживає. А тому просить ухвалу суду скасувати і застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із (або без) застосування електронного браслету.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Норми ч.1 ст.194 КПК України регламентують, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» передбачено, що запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно задовольнив клопотання прокурора та обрав обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Судом першої інстанції у достатній мірі встановлені підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.4 ст.185, ч.2 ст.389 КК України, які за ступенем тяжкості належать до категорії кримінальних проступків і тяжкого злочину.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений раніше судимий за корисливі злочини, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків.

На думку апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 може переховуватися від суду, впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, обвинувачений неодноразово порушував обраний раніше запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що підтверджується рапортами поліції, і без поважних причин не з`являвся у судові засідання, у зв`язку із чим був оголошений у розшук.

Вказані обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги про те, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

При обранні ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.177 КПК України, так і обставини, визначені ст.194 КПК України.

Наведені захисником доводи про наявність у його підзахисного місця реєстрації, де він постійно проживає, жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є єдиною і безумовною підставою для скасування рішення місцевого суду та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Також суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що тримання ОСОБА_7 під вартою у даному випадку є виправданим, так як цього вимагають справжні інтереси суспільства в даному кримінальному провадженні.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, апеляційний суд вважає, що лише винятковий запобіжний захід зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді