ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у порядку, передбаченому ст.422-1 КПК України, в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000682 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 31 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час судового розгляду кримінального провадження №0000682 щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 29 жовтня 2022 рокуіз раніше визначеним судом розміром застави(20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).
Мотивуючи оскаржуване рішення, суд з`ясував обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень, встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати тримання під вартою та прийняв до уваги обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.
В апеляційній скарзі захисник просить застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
При цьому зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 хоча і оголошувався в розшук, проте не мав наміру переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, а перебував в реабілітаційному центрі та не зміг надати відповідні документи.
Не погоджується із визначеним розміром застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки в кримінальному провадженні цивільні позови не заявлялись.
Вказує про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України та не погоджується з кваліфікацією дій підзахисного.
Вважає, що ТОВ «Велфін» безпідставно визнано потерпілою особою у кримінальному провадженні.
Стверджує про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Приписами ст.422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, суд, всупереч твердженням захисника, належним чином оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.
Необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.
Твердження захисника про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, невірну кваліфікацію дій обвинуваченого та відсутність підстав для визнання ТОВ «Велфін» потерпілою особою не впливають в даному випадку на обґрунтованість підозри, а повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на дату вчинення ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень, кваліфікацію його дій органом досудового розслідування, необхідність оцінки перебігу давності, твердження захисника про наявність підстав для звільнення підзахисного від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України є передчасними.
Доводи захисника про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися.
При цьому, апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання прокурора не змінилися обставини, які стали підставою для обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Адже, під час судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з ухиленням обвинуваченого ОСОБА_8 від явки в судове засідання, останнього було оголошено у розшук, що свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.
Обґрунтованим, на думку колегії суддів, є і висновок про наявність ризику перешкоджати здійсненню кримінального провадження шляхом незаконного впливу на свідків.

Також колегія суддів враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, дані про особу ОСОБА_8 , який неодружений, офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману.

Матеріали справи та апеляційна скарга захисника не містять об`єктивних даних про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою з огляду на стан його здоров`я.
Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави є непереконливими.
Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.182 цього Кодексу, розмір застави визначається у таких межах:
1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведені вимоги закону, конкретні обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан ОСОБА_8 , дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зменшення розміру застави, про що прохає захисник.
Отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 31 серпня 2022 року у кримінальному провадженні №0000682 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4