Справа № 308/7563/22
У Х В А Л А
31 жовтня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, заяву захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0000574, відомості про яке 03.10.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, а також заяву про самовідвід, заявлену головуючим суддею ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Сьомого жовтня 2022 року захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подала до суду заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0000574, відомості про яке 03.10.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

Заява мотивована тим, що суддя ОСОБА_5 є головуючим суддею у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, де ОСОБА_3 являється свідком. В обидвох кримінальних провадженнях підставою кримінальної відповідальності є обставини загибелі ОСОБА_7 , досліджуються і оцінюються докази, на яких ґрунтується і обвинувачення відносно ОСОБА_3 (висновки СМЕ, покази свідків). Під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у суду формується суб`єктивний критерій оцінки подій, який ґрунтується на особистих переконаннях судді. Тому існує обгрунтований сумнів щодо неупередженого розгляду справи у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , оскільки суд, надавши певну оцінку доказам у справі ОСОБА_6 , не зможе надати цим же доказам іншої оцінки у справі відносно ОСОБА_3 .

Двадцять п`ятого жовтня 2022 року у ході судового засідання у даній справі головуючий суддя ОСОБА_5 заявив собі самовідвід, який мотивований необхідністю виключення та усунення сумнівів обвинуваченої щодо неупередженості головуючого судді ОСОБА_5 , а також забезпечення реалізації її права на справедливий судовий розгляд та ухвалення законного судового рішення.

У судове засідання з розгляду заявлених відводу та самовідводу обвинувачена, її захисник та представник потерпілої не з`явилися, однак, подали заяви про проведення судового засідання без їхньої участі, просили заявлений відвід задовольнити.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених відводу та самовідводу, суддя прийшов до наступних висновків.

Підстави для відводу судді у кримінальному провадженні визначені ч. 1 ст. 75 КПК України.

Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, заява про відвід подана до початку судового розгляду. Заява подана на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, тобто у зв`язку з наявністю інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9 листопада 2006 року, наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Щодо об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Фактичною підставою для відводу є те, що суддя, який розглядає кримінальне провадження щодо обвинуваченої, також є головуючим у іншому кримінальному провадженні, де обвинувачена є свідком. На переконання сторони захисту, дані кримінальні провадження є взаємопов`язаними обставинами смерті ОСОБА_7 , а отже певний обсяг тих самих доказів буде оцінюватися як в одному кримінальному провадженні, так і в іншому.

Як встановлено судом, головуючий суддя ОСОБА_5 одноособово здійснює розгляд кримінального провадження № 0000574, відомості про яке 03.10.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_3 .

Окрім цього, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_5 , суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , здійснює розгляд кримінального провадження № 0000572, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

З формулювання обвинувачення ОСОБА_3 у кримінальному провадженні 0000574, відомості про яке 03.10.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових

розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, вбачається, що 02.10.2021 близько 16.00 години особа, стосовно якої у кримінальному провадженні № 0000572 скеровано до суду обвинувальний акт за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме, у будинку АДРЕСА_1 , де у той час знаходилися також його малолітні діти: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітні падчерки: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розпочав сварку з останньою з приводу того, що місцевими жителями обговорюється виховання ОСОБА_7 у його сім`ї.

Будучи розлюченим поведінкою ОСОБА_7 , яка намагалася уникнути конфлікту, особа, стосовно якої у кримінальному провадженні № 0000572 до суду скеровано обвинувальний акт про обвинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, у приміщенні жилої кімнати будинку, знаючи достовірно про те, що вона є малолітньою, незважаючи на її безпорадний стан, зумовлений малолітнім віком, вжиття нею заходів для самозахисту, використовуючи явну перевагу в силі, з особливою жорстокістю, завдаючи особливих фізичних страждань, упродовж тривалого часу у невстановленій органом досудового розслідування послідовності руками, затиснутими у кулак, ногами у взутті та уламком дерев`яної ніжки столу наносив численні удари у різні частини тіла ОСОБА_7 , у тому числі у життєво важливі органи, а саме, в область голови та грудної клітки, заподіявши їй не менше 75 ударів, які призвели до численних тілесних ушкоджень, у тому числі - тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент їх спричинення, у вигляді закритої тупої травми грудної клітини, а саме, забою нижньої долі лівої легені, забою речовини головного мозку, з вираженим малокрів`ям внутрішніх органів, які є прижиттєвими та за давністю виникнення вкладаються у час події, що мала місце 02.10.2021.

У цей час ОСОБА_3 , яка, відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, зобов`язана піклуватися про здоров`я своєї дитини, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме, у будинку АДРЕСА_1 , поряд з особою, стосовно якої у кримінальному провадженні № 0000572 до суду скеровано обвинувальний акт про обвинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, усвідомлюючи, що її донька ОСОБА_7 перебуває у небезпечному для життя стані унаслідок отриманих травм і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через її малолітство, а також унаслідок безпорадного стану, зумовленого заподіянням їй численних тілесних ушкоджень та погіршенням у зв`язку з цим стану її фізичного здоров`я, за наявних численних ран, саден та синців на тілі останньої, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, та маючи реальну можливість надати ОСОБА_7 допомогу, не вжила можливих заходів для надання їй необхідної медичної допомоги, зокрема, до найближчого лікувального закладу її не доставила, бригаду екстреної медичної допомоги не викликала, про такий стан дитини жодній сторонній особі, органам влади чи правоохоронним органам не повідомила, не вжила інших заходів до збереження життя і здоров`я своєї малолітньої доньки ОСОБА_7 та завідомо залишила її без допомоги. Унаслідок залишення ОСОБА_3 її малолітньої доньки ОСОБА_7 у небезпеці на ранок 03.10.2021, приблизно о 04.40 годині, вона була виявлена мертвою у своєму ліжку. У разі надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги можна було запобігти смерті ОСОБА_7 .

Згідно з ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що певні обставини, визначені ст. 91 КПК України, та які підлягають доказуванню в рамках кримінального провадження № 0000572, дійсно підлягають оцінці під час розгляду кримінального провадження № 0000574.

Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Водночас, у суду відсутні достатні підстави вважати, що зазначені обставини у цих провадженнях будуть встановлюватися на підставі різних, а не одних і тих самих джерел доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Однак, у ситуації, що склалася, не виключена можливість, що певні обставини, які підлягають доказуванню в одному кримінальному провадженні під час його судового розгляду можуть, на момент оцінки, вже бути оціненими цим же суддею в іншому кримінальному провадженні, тобто матимуть наперед сформовані значення і силу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і
№ 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду по справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 року).

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів, для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що подані заяви про відвід та самовідвід обгрунтовані, досліджені у ході їх розгляду фактичні дані свідчать про наявність інших об`єктивно існуючих обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 75, 80-82, 369, 371, 372 КПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяви про відвід та самовідвід задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0000574, відомості про яке 03.10.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України (єдиний унікальний номер судової справи 308/7563/22).

Передати матеріали справи № 308/7563/22 до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для проведення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1