Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5891/21
Провадження № 1-кп/490/90/2022
У Х В А Л А

17 січня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000209 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, є розлученим, має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку Єлизавету, ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконує разові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 408 Кримінального Кодексу України

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження судом обвинувачений заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

2. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання не заперечував.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про застосування норм права, відповідно до якого:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.

Якщо особа, що ухилилася від досудового розслідування або суду, буде затримана чи з`явиться із зізнанням до моменту закінчення загального (недиференційованого) строку давності (до спливу 5-річного строку з дня вчинення кримінального проступку чи 15-річного строку з дня вчинення злочину), то диференційовані строки давності, визначені у ч. 1 ст. 49 КК, відновлюються. У цьому разі час, який минув з дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа стала ухилятися від досудового розслідування або суду, а також час, який минув із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання до дня набрання вироком законної сили, зараховується у диференційований строк давності.

Якщо відновлення диференційованих строків давності, визначених у ч. 1 ст. 49 КК, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності виявиться для неї менш сприятливим, застосуванню підлягає загальний строк давності, визначений у ч. 2 ст. 49 КК: п`ять років з дня вчинення кримінального проступку, п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. За таких обставин до загального строку давності зараховується і час, протягом якого особа ухилялася від досудового розслідування або суду (з дня ухилення до дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання)».

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

1.закінчення зазначених у законі строків;

2.не ухилення особи від слідства або суду

3.не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Вирішення питання про наявність таких у мов в цьому випадку призводить до такого.

А. Щодо закінчення зазначених законом строків.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

-початкового моменту перебігу строку давності;

-передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_4 діяння, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. В межах цього кримінального провадження 15 липня 2021 року був складений та затверджений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , у якому викладалась версія державного обвинувачення про вчинення ним діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За версією, що була сформульована публічним обвинуваченням, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Будучи призваним 11 березня 2014 року на виконання Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію (затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII) на вйськову службу за мобілізацією та проходячи таку службу у військовій частині НОМЕР_1 , 14 листопада 2014 року покинув розташування цієї військової частини з метою ухилення від військової служби

4. Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 408 Кримінального Кодексу України - як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності суд, на підставі наведеної версії державного обвинувачення, виходе з того, що за вказаних вище обставин він вчинив дезерстирство, тобто злочин, передбачений частиною 1 статті 408 Кримінального Кодексу України.

ІІ......З огляду на таке суд, вирішуючи питання про початковий момент перебігу строку давності притягнення ОСОБА_4 . До кримінальної відповідальності, виходе з такого.

1. Частина 1 статті 408 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність, зокрема, за:

самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби.

1.1.Таке, окрім іншого, доводить, що дезертирство розпочинається з моменту залишення місця служби із вказаною вище метою.

1.2.Далі, ані протицтована вище норма кримінального закону, ані інші нормативно-правові акти не дають жодних підстав для висновку про те, що у разі самовільного залишення військової служби з метою ухилення від неї винний перестає бути військовослужбовцем.Таке зумовлює, що з моменту, зокрема, самовільного залишення військової частини з метою ухилення від військоої служби особа, залишючись військовослужбовцем, опиняється у злочинному стані.

Таке, окрім іншого, означає, що дизертирство є триваючим злочином, який триває доти, доки особа залишається у статусі військовослужбовця.

2. Далі, відповідно до частини 7 статті 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба за призовом під час мобілізації є строковою та закінчується, зокрема, оголошенням рішення про демобілізацію.

В зв`язку із таким суд відзначає, що Указом Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року приписувалось, зокрема:

Провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію.

/пункт 4/

З огляду на таке суд, стосовно обставин цього кримінального провадження, відзначає, що принаймні з 02 травня 2015 року ОСОБА_4 втратив статус військовослужбовця.

3. При цьому очевидним є те, що з моменту, коли ОСОБА_4 втратив статус військовослужбовця, його злочинний стан був припинений.

Наведене у сукупності дає підстави для висновку про те, що, з огляду на обставини цього кримінального провадження, ОСОБА_4 вчиняв злочин протягом періоду з 14 листопада 2014 року (з моменту залишення ним військової частини) й до 02 травня 2015 року (до моменту втрати ним статусу військовослужбовця).

За такого початковим моментом перебігу строку давності в цьому випадку слід вважати 02 травня 2015 року.

ІІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості кваліфікованого за частиною 1 статті 408 Кримінального Кодексу України кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує санкції цієї норми та положення статтей 12 та 49 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, про яке йдеться в обвинувальному акті, норми статтей 12 та 49 Кримінального Кодексу України, змінювались.

За такого при вирішенні питання про тривалість строків давності в цьому випадку суд керується й такими вимогами діючого законодавства

(а) Відповідно до частини 2 статті 4 Кримінального Кодексу України

Злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

(б) Відповідно до статті 5 цього Кодексу:

1. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

2. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

3. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

4. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

При цьому суд відзначає наступне.

1. Санкція частини 1 статті 408 Кримінального Кодексу України передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років.

2. На момент вчинення ОСОБА_4 вказаного автором обвинувального акту кримінального правопорушення діяла стаття 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI /надалі Закон № 4052/, яка передбачала класифікацію кримінальних правопорушень на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Після вчинення цього кримінального правопорушення - 22 листопада 2018 року - був прийнятий Закон України № 2617-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", що набув чинності 01 липня 2020 року /надалі - Закон № 2617/. Цим законом передбачалось, зокрема, внесення змін до статті 12 Кримінального Кодексу України, а саме - запроваджував іншу класифікацію кримінальних правопорушень; відповідно до запровадженої цим законом класифікації кримінальні правопорушення поділялись на кримінальні проступки та злочини. Злочини ж, в свою чергу, були поділеними на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

2.1.Відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 4052/ вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення було віднесеним до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості.

2.2.Відповідно ж до статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617/ вчинене ОСОБА_4 . Кримінальне правопорушення є вднесеним до нетяжких злочинів.

2.3.При цьому законодавець передбачив однакові наслідки вчинення кримінальних правопорушень, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу /в редакції Закону № 4052/ були віднесеними до злочинів середнього ступеню тяжкості та кримінальних правопорушень, що відповідно до статті 12 цього Кодексу /в редакції Закону № 2617/ є віднесеними до нетяжких злочинів.

Таке доводить, що відносно ОСОБА_4 мають застосовуватись норми статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 4052/ відповідно до прямих приписів частини 2 статті 4 Кримінального Кодексу України, а передбачені законом підстави для застосування відносно нього норм цієї ж статті в редакції Закону України № 2617 є відсутніми.

3. Далі, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального Кодексу України, діяла норма статті 49 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року//надалі Закону № 1183/, яка передбачала перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до класифікації, що запроваджена у статті 12 цього Кодексу /в редакції Закону № 4052/.

Наразі ж діє статті 49 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2812-IX/ /надалі Закону № 2812/, яка передбачає перебіг строків дваності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до класифікації, що запроваджена Законом № 2617/

Отже, відповідно до прямих приписів частини 2 статті 4 Кримінального Кодексу України відносно ОСОБА_4 мають застосовуватись норми статті 49 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1183/.

ІІІ……Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_4 , суд виходе з такого.

1. Як зазначалось вище, відповідно до приписів статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 4052/ вчинене ОСОБА_4 . Кримінальне правопорушення є злочином середнього ступеню тяжкості.

2. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1183/ строк давності притягення до кримінальної відповідальності за вчинення таких кримінальних правопорушень становить 05 років.

Отже, строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності становить 05 років.

Б. Щодо неухилення обвинуваченого від слідства та суду.

Відомості, які б давали підстави припустити, що ОСОБА_4 ухилявся від слідства або суду, матеріали кримінального провадження не містять.

В. Щодо вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

Відомості про вчинення ОСОБА_4 будь-яких злочинів після 01 травня 2015 року матеріали кримінального провадження не містять.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до статті 286 Кримінального Процесуального Кодексу України суд розглядає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за клопотання сторони кримінального провадження

Відповідно до частини 2 статті 288 цього ж Кодексу суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Ці норми дозволяють вирішити заявлене захистом клопотання таким чином.

1. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного автором обвинувального акту кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 408 Кримінального Кодексу України сплинув 02 травня 2020 року.

Так, початком цього строку, як доведено вище, слід вважати 02 травня 2015 року, а передбачена частиною 1 статті 49 Кримінального Кодексу України тривалість такого строку становить 05 років.

2. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 освічений та просить про закриття провадження у справі.

Отже, клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а провадження у справі відносно нього - закрити.

Керуючись ст.ст. 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 408 Кримінального Кодексу України.

Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 408 Кримінального Кодексу України - закрити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =