Справа № 513/1154/22
Провадження № 1-кп/513/121/22
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 01 листопада 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олексіївка Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого, з середньою освітою, військовослужбовця призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 02 березня 2022 року за мобілізацією, який проходив військову службу на посаді заступника командира бойової машини навідника - оператора 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу десантно - штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді заступника командира бойової машини навідника - оператора 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу десантно - штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України Про оборону України, ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 31 липня 2022 року о 09 год. 00 хв., без поважних причин та відповідних дозволів командирів, самовільно залишив розташування пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилився від проходження військової служби до 09 год. 30 хв. 24 листопада 2022 року, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби. Тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час досудового розслідування 24 листопада 2022 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у повному обсязі повідомленої йому підозри, щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

Сторони, враховуючи обставини справи, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, приймаючи до уваги особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в побуті характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, безпосередня участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, беззастережного визнання своєї винуватості, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового розгляду, узгодили застосування ч.1 ст.69 КК України та призначення ОСОБА_5 іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст.62 КК України змінити покарання на покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк, тобто призначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, щиро розкаявся, визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення, просив затвердити угоду про визнання винуватості. Суд роз`яснив обвинуваченому його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, а також переконався у добровільності укладення угоди та в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані відповідні положення КПК України та просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Вислухавши прокурора, захисника та обвинуваченого суд дійшов до таких висновків.

За змістом частин 4, 5 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Статтею 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Перевіривши укладену між сторонами угоду на відповідність вимогам КПК України, суд встановив, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, внаслідок якого шкоди завдано лише суспільним інтересам, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; обставин, які б свідчили про неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, судом не встановлено; узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені ст.470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення (підозри), ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження щодо нього, особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується позитивно, є раніше не судимою особою, приймав безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також наявність передбачених ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які за положеннями ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

За положеннями ст.62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк. Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

У відповідності до частини 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 15 від 28 грудня 1996 року Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Суд установив, що сторони узгодили покарання із урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином та не є корупційним кримінальним правопорушенням чи кримінальним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, з урахуванням особи винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно. Сторони узгодили покарання із застосування положень ч.1 ст. 69 КК України, враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового розгляду, має намір продовжити військову службу.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 який є військовослужбовцем призваним за мобілізацією та приймав безпосередню участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також вищезазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, тобто перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст. 62 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим за участі захисника та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Керуючись ст. ст. 469, 472, 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , укладену 24 листопада 2022 року за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24 листопада 2022 року покарання із застосуванням частини 1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили, або з моменту його добровільного прибуття до місця відбування покарання після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1