ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1041/23 Справа № 204/9174/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000227, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, який є військовослужбовцем за призовом військової частини НОМЕР_1 , не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту строком на 4 місяці, та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на пом`якшуючу обставину у вигляді щирого каяття. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, у той же час зазначає, що призначене судом покарання є недостатнім, оскільки судом не враховано належним чином ступінь суспільної небезпеки злочину, скоєного обвинуваченим, який вчинив кримінальне правопорушення, будучи військовослужбовцем, який безпосередньо перебуває в зоні бойових дій і здійснює заходи з національної безпеки і оборони, отримує грошове забезпечення до 100 000 гривень.

Крім того вказує, що судом не було належним чином виконано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України стосовно достатності і співмірності покарання, яке має запобігати вчиненню нових злочинів, при цьому призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, яке не сприятиме досягненню мети кримінального покарання. Вважає за необхідне призначити покарання саме у виді арешту, що у свою чергу стримає інших військовослужбовців від вчиненні злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, та забезпечить виправлення ОСОБА_9 .

Вказує, що окремому врахуванню підлягає те, що ОСОБА_9 проходить службу в розвідувальному взводі, інформація якого є підставою для визначення подальших стратегічних планів на підставі не викривленої внаслідок вживання наркотичних засобів інформації.

Вважає, що висловлене у судовому засіданні обвинуваченим засудження своїх дій є способом зменшити покарання, а тому каяття не є щирим та підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку як обставина, що пом`якшує покарання.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи №СЕ-19/104-22/18139-НЗПРАП від 29.08.2022 у розмірі 1 132,68 грн.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України.

Обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді оператора радіотелефоніста 1 розвідувального відділення розвідувального взводу ВОС-674, шпк «солдат» військової частини НОМЕР_1 , 29 червня 2022 року, близько 10 години 40 хвилин отримав у відділенні № 5 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Добропільська, буд. 1, посилку на своє ім`я, всередині якої знаходилась скляна банка з варенням, у який знаходився поліетиленовий пакет із речовиною білого кольору, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, амфетамін, та направився на вихід з відділення ТОВ «Нова Пошта».

На виході з відділення ТОВ «Нова Пошта» № 5 за вказаною адресою, приблизно о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_9 , був зупинений співробітниками поліції, якими у нього було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із речовиною білого кольору, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін масою 0,1958 г, яку останній незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Дії ОСОБА_9 у вироку кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора,який підтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши більш суворе покарання; обвинуваченого та захисників, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються м`якості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Так, частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно; негативно характеризується за місцем несення служби; наявність обставини, що пом`якшує покарання, якою визнано щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання. Взято до уваги, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненому злочині.

Колегія суддів, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що з урахуванням встановлених обставин фактично призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу, що є найбільш м`яким з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України за видом та розміром, є необхідність та достатнім.

Апеляційна скарга прокурора вказаних висновків суду не спростовує, оскільки вона не містить посилання на нові істотні обставини, що не були враховані судом першої інстанції, а доводи апелянта у цій частині зводяться до загальної незгоди із розміром покарання, визначеним судом першої інстанції у межах своїх дискреційних повноважень.

Що стосується доводів прокурора стосовно необхідності неврахування при призначенні покарання пом`якшуюючої обставини - щирого каяття, то вони є неспроможними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що процесуальна поведінка обвинуваченого полягала у каятті та визнанні своєї вини протягом всіх стадій кримінального провадження, що у свою чергу має своє відображення в обвинувальному акті, де стороною обвинувачення як пом`якшуюча обставина було зазначено щире каяття, при цьому питання стосовно незгоди з вказаною обставиною у прокурора на етапі судового розгляду крмиінального провадження не виникало, та її було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання. Крім того дана обставина знайшла своє підтвердження і під час судового розгляду в суді першої інстанції, де обвинувачений визнав свою провину і щиро каявся у скоєному.

На думку суду апеляційної інстанції, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин у сукупності не дають підстав для висновку про необхідність обтяження призначеного ОСОБА_9 покарання шляхом його ізоляції від суспільства.

Також приймається до уваги, що на даний час ОСОБА_9 проходить військову службу під час мобілізації та є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , виконує покладені на нього обов`язки військової служби, що у свою чергу буде неможливим при призначенні йому покарання виді та розмірі, зазначеному прокурором.

Колегія суддів також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, таким, що відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а також особі винного, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, у зв`язку із чим у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4