Справа № 944/445/23
Провадження №1-кп/944/736/23
УХВАЛА

/про обрання запобіжного заходу/

06.03.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні м. Яворів клопотання захисника про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 11.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

в с т а н о в и в:

на розгляді Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 11.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подала до суду клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування клопотання захисник покликається на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, ризики, які були встановленні слідчим суддею хоча і формально існують, проте, з огляду на стадію кримінального провадження (завершено досудове розслідування), час, який ОСОБА_4 перебуває у статусі підозрюваного та обвинуваченого, зовнішні обставини (існування яких зменшує ризик переховування від суду), а також враховуючи мету застосування запобіжного заходу, відсутні беззаперечні підстави для продовження застосування до ОСОБА_4 в цьому кримінальному проваджені виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, на даний час у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, ОСОБА_4 є військовослужбовцем та проходить військову службу по мобілізації, має намір і надалі виконувати обов`язки військової служби.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні щодо клопотання захисника не заперечив.

Обвинувачений ОСОБА_4 просить клопотання захисника задовольнити, обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки бажає продовжити військову службу.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, а також оцінити в сукупності обставини, які визначені в ч.1 ст.178 КПК України.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

Стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення ЄСПЛ у справі Хайредінов проти України ).

У справах Лабіта проти Італії та Харченко проти України ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні суди завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі Вренчев проти Сербії ).

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (рішення ЄСПЛ у справі Тодоров проти України ).

Пункт 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Передусім національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку (рішення ЄСПЛ у справі Сергій Волосюк проти України ).

Отже, відповідно до сформованої ЄСПЛ практики підстави, якими попереднє ув`язнення підозрюваного обґрунтовувалося вперше, самі по собі вже недостатні для продовження строку тримання під вартою. Якщо правоохоронні органи подають клопотання про це, вони повинні обґрунтувати наявність інших вагомих і допустимих з точки зору статті 5 Конвенції підстав для того, щоб тримання особи під вартою було продовжено.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

Судом встановлено, що на розгляді у Яворівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 11.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Суд, враховуючи позицію захисту щодо обставин кримінального провадження, думку прокурора зазначає, що є достатньо підстав вважати, що у кримінальному провадженні існують ризики процесуальної поведінки обвинуваченого, передбачені ст.177 КПК України, в зв`язку із чим існує необхідність у обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Отже, зважаючи на вимоги ст.5 Конвенції та усталену практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що характер пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, не може бути достатньою підставою для продовження тримання останнього під вартою.

Разом з тим, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вважаю, що клопотання захисника слід задовольнити, обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з визначенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177-179, 184, 194, 196, 197, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Суми, українцю, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до суду на першу усну чи письмову вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали становить два місяці, тобто по 06 травня 2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання покласти на начальника Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1