Дата документу 16.03.2023 Справа № 332/3339/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3339/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/759/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні заяви суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про самовідводи у кримінальному провадженні за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2023 року відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

У судовому засіданні суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України заявлено самовідводи, виходячи з наступного.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

На вказаний вирок захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, висунуте органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 пов`язане з рішенням Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року (ЄУ № 937/1258/20, провадження № 11-сс/807/303/20), ухваленого за участю суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 71-75). Зазначеною ухвалою апеляційного суду скасовано ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.02.2020 року, зокрема, щодо передання автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_6 за місцем його проживання і одночасно вирішено питання про накладення арешту на майно шляхом заборони ОСОБА_6 розпорядження, відчуження та користування цим майном.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту також базуються на аналізі рішення Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року.

Отже, зміст висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 388 КК України засвідчує посилання на судове рішення Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року, яке було також предметом дослідження суду першої інстанції та на яке у своїх доводах, викладених у апеляційній скарзі, спирається адвокат.

При цьому, обставини, які досліджуються у рамках даного провадження походять від обставин, які сприймалися на стадії досудового розслідування суддями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.02.2020 року та пов`язані із тим самим майном.

Отже, особливості даного кримінального провадження вимагають дослідження висновків, викладених в ухвалі Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року, яка була ухвалена у складі судової колегії, зокрема за участю суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Між тим, зазначені обставини можуть викликати у сторін кримінального провадження сумніви у об`єктивності та неупередженості суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 при апеляційному розгляді даного провадження.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

З огляду на об`єктивний критерій безсторонності суду, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу, в рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «навіть видимість може бути важливою», «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заявлений самовідвід підлягає задоволенню, оскільки за вимогами ст. 75 КПК України участь судді у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, є недопустимою, так як не сприятиме сприйняттю суду як неупередженого.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

заявлені суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самовідводи задовольнити.

Кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2023 року відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, передати до канцелярії суду для визначення інших суддів для розгляду вказаного кримінального провадження у відповідності до положень ст. 35 КПК України.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4