печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала скаргу, адвоката: не з`явилися,

підозрюваного: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про незаконне тримання підозрюваного у відділі забезпечення досудового розслідування Служби Безпеки України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про зобов`язання уповноваженого слідчого Головного управління Служби безпеки України перевести підозрюваного до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що в рамках кримінального провадження № 0000215 затриманий його підзахисний - ОСОБА_4 . На даний час він перебуває в ІТТ «Спеціально відведене місце для тимчасового тримання відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України» за адресою: м. Київ, Аскольдів провулок, 3а, що є порушенням права підозрюваного на свободу.

В судове засідання учасники процесу не з`явилися.

Від адвоката ОСОБА_3 до суду надійшла заява з проханням розгляду скарги у його відсутність, скаргу підтримує в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що як вбачається зі скарги, ОСОБА_4 був затриманий 17.03.2020 року і до нього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У теперішній час він утримується в ІТТ «Спеціально відведене місце для тимчасового тримання відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України» за адресою: м. Київ, Аскольдів провулок, 3а.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, встановлено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, апеляційного суду області, міст Києва та Севастополя. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Як визначено у ч. 1, 2, 3 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З аналізу викладеного слідує, що підставою для звільнення особи з-під варти, в порядку ст. 206 КПК України, є лише відсутність судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти особа після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку та у випадку, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

За таких обставин, підозрюваний ОСОБА_4 утримується у Відділі забезпечення досудового слідства Служби Безпеки України на підставі рішення (постанови) прокурора ГПУ або суду.

Разом з тим, в порядку ст. 206 КПК України, не вирішується питання щодо законності рішень слідчого, прокурора чи рішень суддів.

Крім того, будь-яких інших доказів, які б підтверджували доводи скарги, на які посилався адвокат, останнім не надано.

Відтак, скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про незаконне тримання підозрюваного у відділі забезпечення досудового розслідування Служби Безпеки України, є не обґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 22, 26, 27, 206, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про незаконне тримання підозрюваного у відділі забезпечення досудового розслідування Служби Безпеки України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1