Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5795/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження № 274/5795/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали, тобто до 19 листопада 2022 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України або застави. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних стандартів кримінального судочинства. Зазначає, що суд першої інстанції порушив право обвинуваченого на захист, оскільки не надав стороні захисту для ознайомлення подане прокурором клопотання, не долучив до матеріалів справи подані нею заперечення на клопотання прокурора, та не надав можливості надати усні заперечення в судовому засіданні. Вказує, що розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в порушення норм КПК України відбувався без участі неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 .. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування, а також вважає помилковим твердження суду про те, що з`явився новий ризик, а саме військова агресія РФ проти України. Вважає, що тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину не може бути підставою для продовження обвинуваченому виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказує, що судом не розглянуто можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту здатний в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В ухвалі суду зазначено, що 26.10.2018 року до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за п.п.4,7 ч. 2 ст. 115 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2018 року за № 0000167.

15.09.2022 року прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, що потягнув за собою смерть іншої особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зменшилися та відпали, однак ступінь зменшення ризиків так і не досягла ступеню, який переважає суспільний інтерес у виді обраного запобіжного заходу, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою та з`явлення нових ризиків, а саме військової агресії РФ проти України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 листопада 2022 року.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з контрольного судового провадження №274/5795/18, в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 обвинуваченого за п.п. 4, 7 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.07.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався.

15.09.2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Але, при цьому судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч.2 ст.64 КК України довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочини у віці до 18 років.

Також судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, а також відсутність ризиків передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження вже допитано потерпілих, свідків та досліджено письмові докази по справі.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1. ст.177 КПК України, та вважає його не доведеним, оскільки ОСОБА_8 є особою молодого віку, раніше не судимий, має міцні зв`язки та постійне місце проживання, навчається, негативних характеристик стороною обвинувачення не надано суду, тобто відсутні переконливі докази на підтвердження вказаного ризику. Не містяться такі докази і в матеріалах контрольного судового провадження.

Крім того, прокурором в суді першої інстанції також не надано доказів на підтвердження ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а під час апеляційного розгляду прокурор не заявляв клопотань щодо витребування доказів з матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність заявленого ризику, та вважав достатніми матеріали, які містяться у контрольному судовому провадженні.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на з`явлення нового ризику внаслідок військової агресії РФ проти України, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки такий ризик не передбачений ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, враховуючи, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, і судом встановлено наявність лише одного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який обгрунтовується тяжкістю можливого покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо продовження дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки у розумінні практики Європейського суду з прав людини, лише тяжкість можливого покарання, у разі доведення обвинувачення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

Доводи апелянта про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого розглядалося у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з журналу та відеозапису судового засідання, розгляд клопотання прокурора було проведено за участі обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Доводи апелянта про те, що в порушення вимог закону стороні захисту не було надано для ознайомлення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не долучено заперечення захисника на вказане клопотання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки клопотання прокурора було оголошено в судовому засіданні за участю сторони захисту та заперечення на нього долучено до матеріалів провадження, тобто колегія суддів не вбачає порушення права на захист обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 значний час утримується під вартою, а саме з 09.07.2018 року, і як зазначив суд першої інстанції ризики, передбачені ст.177 КПК України відпали та зменшилися.

Разом з тим, враховуючи наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , з урахуванням думки сторони обвинувачення та захисту, враховуючи, що сторона захисту просила застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Отже, враховуючи тривалість утримання обвинуваченого під вартою, його особу та наявність лише одного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про продовження дії саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не розглянув можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Однак, колегія суддів позбавлена можливості постановити нове рішення по суті клопотання прокурора, оскільки на час апеляційного розгляду строк дії оскаржуваної ухвали сплинув.

За таких обставин, ухвала Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2022 року, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали, тобто до 19 листопада 2022 року - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :