Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/720/22
Провадження № 1-в/553/197/2022
У Х В А Л А

Іменем України

11.11.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Тимчука Р.І.,

за участі секретаря Махаринська Я.А.,

за участю прокурора Погорєлов М.О.

представник колонії Лось В.В.

засуджений ОСОБА_1

розглянувши клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія №64» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , освіта середня, громадянина України, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, раніше судимий: 23.11.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки за ст. 75, 76 КК України.

По даній справі засуджений: 16.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,

у с т а н о в и в :

ДУ «Полтавська виправна колонія №64» звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 посилаючись на те, що 23.11.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки за ст. 75, 76 КК України та 16.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

У судовому засіданні представник Полтавської виправної колонії (№64) клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1, ч.2, п.3) ч.3 ст.107 КК України, до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого злочину. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття: не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як встановлено судом засуджений ОСОБА_1 відбуває покарання з 19.05.2019 року, кінцевий строк відбування покарання 19.08.2023 рік.

У характеристиках на засудженого ОСОБА_1 затверджених начальником установи від 01.04.2022 року, 03.11.2020 року, 20.07.2021 року зазначено, що вказаний засуджений не працевлаштований.

Разом з цим до подання колонії додано довідку головного бухгалтера установи про те, що заробітна плата засудженому ОСОБА_1 не нараховувалася.

З огляду на викладене, встановлено, що засудженим ОСОБА_1 не виявляв бажання та жодного разу не вживав заходи для працевлаштування в установі.

Зокрема, рішенням комісії виправної колонії від 03.11.2020 (а.с.77) відмовлено засудженому у зміні умов тримання, передбаченого ст. 101 КВК України, оскільки адміністрація установи вважає, що засуджений ОСОБА_1 не досяг належного ступеня виправлення.

Рішенням комісії установи від 20.07.2021 (а.с.103) відмовлено засудженому в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, передбаченого ст. 82 КК України, оскільки адміністрація установи вважає передчасним застосування вказаної пільги, оскільки невпевнена в правослухняній поведінці засудженого ОСОБА_1 в умовах неповної ізоляції та нагляду за засудженим.

Слід також відзначити, що засуджений раніше звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України ( а.с.28- вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2018 року), однак зазначене не призвело до позитивних змін у його особистості, він належних висновків для себе не зробив, оскільки вчинив новий умисний корисливий злочин (а.с. 18 вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року).

Це свідчить про стійку кримінальну спрямованість ОСОБА_1 та недієвість застосування щодо нього заходів звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Таким чином, на момент звернення до суду з клопотанням , засуджений формально має право на розгляд питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому , вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань і в усіх установах, де він перебував , а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Тими матеріалами , які надані в розпорядження апеляційного суду , не доведено , що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Так , як вбачається з довідки про заохочення та стягнення, протягом всього відбування покарання ОСОБА_1 мав 5 заохочень та 4 стягнень.

При цьому , варто звернути увагу , що по часу накладення , стягнення та заохочення чергуються , що вказує на нестабільність поведінки та відсутність сталого напрямку на шлях виправлення.

На теперішній час суд, враховуючи поведінку засудженого впродовж всього часу відбування покарання, вважає, що неможливо прийти до висновку про те, що він довів своє виправлення, оскільки його характеристики та матеріали особової справи не відображають процесу виправлення.

Таким чином, надані суду матеріали на засудженого ОСОБА_1 не доводять його сумлінну поведінку, а тим більше його виправлення.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія №64» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні ДУ «Полтавська виправна колонія №64» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 7 діб з моменту її проголошення

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук