ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2731/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане в рамках кримінального провадження № 0002310, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане в рамках кримінального провадження № 0002310, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 14 грудня 2022 року клопотання передано судді ОСОБА_1 .

Звертаючись із клопотанням до суду прокурор обґрунтовує його наступним.

У провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002310, від 04 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлений час та у невстановленому місці невстановлені особи шахрайським шляхом, використовуючи підроблені документи, заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .

Під час допиту в якості потерпілої ОСОБА_4 , остання вказала, що з 2008 року зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2017 року проживає в ній. Власником даної квартири була її бабуся ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала до цього часу вона за адресою: АДРЕСА_3 . Всі оригінали на обидві квартири знаходяться в ОСОБА_4 та іншим особам не передавались.

07 квітня 2021 року вона дізналася що невстановлені особи здійснили продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до даних інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 258252917 від 25 травня 2021 року вбачається, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про те, що власником квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 32,08 кв. метрів (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) є ОСОБА_6 . Право власності ОСОБА_6 набуто на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , реєстр №363. До набуття ОСОБА_6 право власності на квартиру за договором купівлі-продажу від 05 квітня 2021 року, вона (квартира) належала ОСОБА_8 , який, відповідно, набув право власності на квартиру на підставі договору дарування від 23 червня 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 (дарувальник) тa ОСОБА_8 (обдарований), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , реєстр № 357.

26 жовтня 2022 року постановою слідчого квартиру за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 32,08 кв. метрів (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) визнано речовим доказом.

Прокурор просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 32,08 кв. метрів (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) з метою збереження речового доказу, шляхом заборони права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

У судове засідання прокурор не з`явився, від нього надійшла заява про можливість розгляду клопотання у його відсутність.

Власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду клопотання повідомлявся за наявним в матеріалах справи номером телефону.

Суд, дослідивши клопотання та надані в його обґрунтування матеріали, дослідивши надані докази, дійшов висновку про задоволення клопотання, з огляду на таке.

Як визначено частиною другою статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною третьою статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором суду для дослідження матеріалами кримінального провадження, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Згідно із частиною третьою статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (за частиною четвертою статті 190 КК України), зважаючи на обставини та події, які були встановлені досудовим розслідуванням, з огляду на наявні докази у матеріалах кримінального провадження, майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на яку прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки може бути предметом кримінального правопорушення, зокрема, зважаючи на те, що досудовим слідством встановлені обставини, які з достатньою ймовірністю свідчать про те, що право власності на вказану квартиру, могло бути набуте шахрайським шляхом, враховуючи правову підставу для арешту майна, а також з метою об`єктивного всебічного досудового розслідування та необхідності встановлення обставин скоєння злочину, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено необхідність арешту вказаного майна, з метою його збереження як речового доказу.

Як передбачено частиною четвертою статті 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оцінивши доводи клопотання, врахувавши наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження прав власника майна завданнями кримінального провадження, з метою недопущення можливого перетворення, передачі майна, враховуючи обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення, які на разі встановлені органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаною квартирою.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України , слідчий суддя

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, подане в рамках кримінального провадження № 0002310, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площеню 32,08 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), шляхом встановлення заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до статті 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1