КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/6096/20 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2233/2023
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2023 року у кримінальному провадженні №30001806 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на шістдесят днів, тобто до 26 березня 2023 року включно та визначено заставу у розмірі семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 18 200 грн.

Таке рішення суд мотивував тим, що прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, який є високим і за час судового провадження не зменшився, тому забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків зможе лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2023 року та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_6 вважає, що його утримують під вартою понад двох років без будь-яких доказів у справі, тому суд в черговий раз безпідставно продовжив застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, обвинувачений зазначає, що є військовозобов`язаним та має намір захищати державу, про що захисник надав суду першої інстанції відповідні докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За відсутності відповідних клопотань обвинуваченого та інших учасників провадження, колегія суддів відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями частин 1 - 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0001806 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, дійшов висновку, що прокурор довів наведені у клопотанні обставини щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, визначивши при цьому розмір застави.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки суд дослідив та належним чином оцінив у судовому рішенні всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Що стосується доводів обвинуваченого, які зводяться до того, що прокурор не надав у суді доказів його вини у висунутому обвинуваченні, то колегія суддів зауважує, що в межах цього апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, які підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Щодо апеляційного прохання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, то колегія суддів не може з ним погодитись.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з існуванням ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого йому обвинувачення та покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим у вчиненні низки кримінальних правопорушень проти власності, а також усі дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та за незначний проміжок часу до суду надійшло декілька обвинувальних актів відносно нього за обвинуваченням у вчиненні злочинів проти власності; ОСОБА_6 має схильність до вживання наркотичних засобів, не працює та не має офіційного джерела доходів.

В апеляційній скарзі обвинувачений не наводить жодних обставин, які б, на його думку, не врахував суд під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, а з огляду на ті обставини, які досліджені судом та наведені у судовому рішенні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення і ймовірність реалізації таких дій не зменшилася, тобто тримання обвинуваченого під вартою є виправданим.

До того ж колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому судом першої інстанції з урахуванням вимог ч. 4 ст. 182 КПК України була визначена, як альтернативний запобіжний захід, застава, яка зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючим у даному кримінальному провадженні ризиком.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою колегією суддів не встановлено.

За відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2023 року, якою продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на шістдесят днів, тобто до 26 березня 2023 року включно та визначено заставу у розмірі семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 18 200 грн - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4