У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду м. Києва клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002244 від 13.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002244 від 13.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 шахрайським шляхом, ввівши потерпілого ОСОБА_6 в оману, заволоділи його грошовими коштами, чим спричинили матеріальну шкоду потерпілому.

В подальшому, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 пояснив, що приблизно у липні 2016 року ОСОБА_4 і ОСОБА_7 звернулись до нього із пропозицією спільно розвивати ІТ компанію Onixcat. З метою зацікавити потерпілого і гарантувати йому вигоду від цього проекту, вони уклали спільний меморандум у якому прописали дольову участь інвесторів і операційних партнерів, де частка потерпілого складала 15% від прибутку. Строк реалізації умов меморандуму був визначений груднем 2016 року. Єдиною умовою для участі у цьому проекті для потерпілого була разова інвестиція у розмірі 157 000 Євро, однак вказаних грошових коштів на той момент у потерпілого не було. Вказані кошти за умовами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 необхідно було у рівних долях по 78500 Євро у готівковій формі передати останнім.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 і ОСОБА_7 нагадали потерпілому про проект з розвитку ІТ Компанії Onixcat, на що потерпілий погодився і 18.10.2017 у м. Києві по вул. Воздвиженська, 45, у приміщенні офісу ОСОБА_6 , передав грошові кошти у сумі 78500 Євро ОСОБА_4 і 78500 Євро ОСОБА_5 , про що вони склали відповідні розписки і договори позики.

Після інвестиції в ІТ компанію Onixcat потерпілий почав активно цікавитись у ОСОБА_4 розвитком цього напрямку бізнесу, оскільки саме він займався її розвитком як ФОП. ОСОБА_4 упродовж приблизно 6 місяців запевняв, що бізнес іде в гору, прибуток збільшується, штат працівників розширюється тощо.

При більш ретельному з`ясуванні обставин, вже самостійно, потерпілому стало відомо, що будь-які виробничі потужності у проекту Onixcat відсутні, а десятки комп`ютерів, громіздких серверів та іншого обладнання, про які йому постійно розповідали ОСОБА_4 і ОСОБА_7 в офісі відсутні і ніколи там не були. Ніяких коштів чи відсотків потерпілий так і не отримав.

Таким чином, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 , зловживаючи довірою, ввівши в оману потерпілого ОСОБА_6 , заволоділи його грошовими коштами у розмірі 157 000 Євро.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення, причетний ОСОБА_4 , який на даний час тимчасово проживає за різними адресами, а саме: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 ; АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_9 ; та АДРЕСА_4 , яка на праві власності належить ОСОБА_4

17.11.2022 на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , та в якому фактично проживає ОСОБА_4 .

В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено наступні речі та документи:

заява кредитора про грошові вимоги до боржника, які виникли до дня порушення провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на 10 арк.;

5 купюр номіналом по 100 доларів США в сумі 500 доларів США, зі слів ОСОБА_10 , який був присутній під час обшуку, вказані кошти є підробними.;

15 купюр номіналом по 100 доларів США, в сумі 1500 доларів США.;

Вказане майно, що було вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , було визнано речовим доказом.

Враховуючи викладене вище, вилучені в ході обшуку речі та документи є речовим доказами в даному кримінальному провадженні, з метою встановлення істини по даному кримінальному правопорушенню, та збереженню речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, забезпеченню здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, подальшого призначення технічної експертизи документів, а саме вилучених грошових коштів, які зі слів ОСОБА_10 , який був присутній під час обшуку є підробними, у зв`язку із чим, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання просив задовольнити з підстав, у ньому наведених.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності. Крім цього долучив письмові пояснення, в яких заперечив щодо задоволення клопотання, вказавши на його невмотивованість, оскільки, на його думку, вилучені під час обшуку грошові кошти не мають жодного відношення до кримінального провадження, не мають ознак речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України. При цьому, вказав, що кошти вилучені в матері ОСОБА_4 ОСОБА_12 , а тому підлягають негайному поверненню власнику.

Дослідивши клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження на його обґрунтування, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є збереження речових доказів, з підстав відповідності такого майна ст. 98 КПК України.

Разом із тим у вказаному кримінальному провадженні постанова про визнання речовими доказами вилученого майна не виносилась. Крім того, слідчим суддею не вбачається підстав відповідності такого майна ст. 98 КПК України, оскільки відомостей, що вказані грошові кошти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, слідчим суддею не встановлено, як і не виявлено даних, які б надали можливість беззаперечно стверджувати, що дані кошти набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, прокурором не доведено, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення його збереження.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя також виходить із того, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За таких обставин, із долучених до клопотання матеріалів не встановлено для доказу якого факту чи обставин, пов`язаних з розслідуванням даного кримінального правопорушення, прокурор просить накласти арешт на грошові кошти, що вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , натомість прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України .

Крім того, слідчим суддею також враховано, що в ухвалі слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 18.10.2022 відмовлено у наданні дозволу на обшук з метою вилучення грошових коштів, а тому вилучення таких коштів здійснено всупереч дозволу слідчого судді.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які останній посилається у клопотанні про арешт майна щодо мети та підстав його накладення на грошові кошти, тому у задоволенні клопотання у цій частині слід відмовити.

Разом із тим, у частині накладення арешту на заяву кредитора про грошові вимоги до боржника, які виникли до дня порушення провадження у справі про неплатоспроможність особи, слідчий суддя вважає, що в органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на вказане вище майно може призвести до зникнення, втрати, пошкодження чи передачі вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя також враховує, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

За таких обставин, наявні підстави для часткового задоволення клопотання.

Керуючись ст. 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002244 від 13.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , та в якому фактично проживає ОСОБА_4 , а саме на: заяву кредитора про грошові вимоги до боржника, які виникли до дня порушення провадження у справі про неплатоспроможність особи на 10 арк.

В іншій частині вимог клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна, у відповідності до вимог ст. 175 КПК України, виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати слідчому, прокурору, третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Роз`яснити, що згідно із частинами 1-2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Леся БУДЗАН