ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1934/21

Провадження № 11-кп/4820/287/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого за ч.1 ст. 135, ч.3 ст.286-1 КК України ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_10 , представника АТ «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_13 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 10 листопада 2017 року, орган, що видав 6831, РНОКПП НОМЕР_2 ), не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працюючого помічником машиніста ВП локомотивнедепо Шепетівка регіо-

Нальноїфілії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1 та ч.1 ст.135 КК України, і призначено покарання:

-за ч.3 ст.286 КК України 6 (шість) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років;

-за ч.1 ст. 135 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зараховано з 04 квітня 2021 року.

В строк відбуття покарання, зараховано строк попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні з 04 квітня 2021 року по 13 грудня 2021 року включно.

Цивільні позови ОСОБА_10 , заявлені у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_14 до ОСОБА_8 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 200000 гривень у відшкодування завданої їй моральної шкоди, та 300000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній доньці ОСОБА_14 .

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_10 24000 гривень у відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь малолітньої ОСОБА_10 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 , 216000 гривень у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого та 24000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5114,76 гривень судових витрат, пов`язаних з надання професійної правничої допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 5254 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 86 коп.

Знято арешт накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 квітня 2021 року на кросівки чорного кольору, чоловічу шапку чорного кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7A» з чохлом чорного кольору, велосипедний ліхтар та велосипед марки «Bianchi», зеленого кольору.

Знято арешт накладений на автомобіль марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_3 , відповідно до ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2021 року.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить оскаржуваний вирок скасувати, в частині ОСОБА_15 за ч.1ст.135 КК України, кримінальне провадження закрити на підставі п.3ч.1ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливостей їх отримати.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 , зрозумівши, що скоїв наїзд на велосипедиста і побачивши як до потерпілого підійшли люди, не знайшовши телефона, пішов додому, оскільки злякався, повернувся на місце події разом з бабусею, коли приїхали працівники поліції. Сам повідомив, що був за кермом, визнав, що вживав спиртні напої та пройшов огляд на стан сп`яніння.

Апелянт стверджує, що обвинувачений, після ДТП, проходив повз потерпілого, але, ні слідчий, ні прокурор, ні суд, не уточнювали у нього, чи бачив він,що потерпілий отримав відкриту рану голови, і який висновок для себе він зробив з приводу побаченого (чи живий потерпілий після ДТП, чи помер на місці), і що могло вплинути на його рішення не викликати швидкої допомоги, так як він не впевнився в смерті потерпілого. Оскільки допомога потерпілому уже була не потрібна, так як він, на думку обвинуваченого, був мертвий, то в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Потерпіла ОСОБА_10 ,в апеляційній скарзі,просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий, яким призначити йому покарання:

-за ч.3 ст.286 КК України 7 (сім) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років;

-за ч. 1 ст. 135 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Вважає, що місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого суд призначив ОСОБА_8 м`яке покарання, яке не відповідає його особі та вчиненим ним кримінальним правопорушенням.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції безпідставно та невмотивовано застосував не повне, а часткове складання призначених покарань, внаслідок чого, безпідставно, призначив засудженому більш м`яке покарання, яке не відповідає його особі та суті вчиненихним кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд безпідставно врахував, як обставину, що пом`якшує покарання, активне сприяння ОСОБА_8 у розкритті кримінальних правопорушень, однак не навів жодних обставин, які б свідчили про активне сприяння обвинуваченого у розкритті цих злочинів.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_8 на протязі тривалого часу виявляв неповагу до встановлених норм та правил поведінки в суспільстві, попередньо вже притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, знехтував приписами суду, якими йому було заборонено керувати транспортними засобами, свідомо сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння та грубо порушуючи правил безпеки дорожнього руху в населеному пункті, вчинив тяжкий злочин, яким позбавив життя ОСОБА_16 . Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 завідомо залишив без допомоги ОСОБА_16 , який перебував в небезпечному для життя стані і позбавлений був можливості вжити заходів до самозбереження.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок, в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_10 скасувати та постановити новий, яким відмовити у задоволенні стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_17 24000 гривень у відшкодування завданої їй моральної шкоди та на користь ОСОБА_10 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 , 216000 гривень у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого та 24000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що рішення суду є необгрунтованим, яким грубо порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" а також судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Апелянт стверджує, що позивач станом на момент ухвалення вироку не звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування та не надавав жодних документів в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого, питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося.

АТ «СГ «ТАС» (приватне) 17.06.2021 року направляло Позивачу та його представнику лист з повідомленням, що необхідно подати до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про страхове відшкодування та надати вирок суду про притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 03.04.2021 року, щоб АТ «СГ «ТАС» (приватне) могло прийняти рішення по справі.

Суд безпідставно та необгрунтовано не взяв до уваги доводи та докази, подані АТ «СГ «ТАС» (приватне) про те, що позивачем не дотримано вимог спеціального ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який врегульовує правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону, та постановив незаконний вирок в частині стягнення зазначеної шкоди.

Крім того, апелянт посилається на те, відповідно до п. 9.3. ст. 9 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобіврозмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 260 000, тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до п. 9.4. ст. 9 цього Закону страхові виплати за договорами обов`я зкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування».
Відповідно до Полісу АР/ 9397874 страхова виплата становить 260 000,00 грн.
Вказує, що суд безпідставно та необгрунтовано стягнув з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_10 24000 гривеньувідшкодування завданої їй моральної шкоди та на користь ОСОБА_10 , в інтересах якої діє законий представник ОСОБА_10 216000 гривень у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого та 24000 гривень у відшкодування моральної шкоди, а загалом 264 000,00 грн., не взяши до уваги З УПро обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким встановлено ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг захисника обвинуваченого, потерпілої та представника ПАТ«Страхова Група «ТАС»,вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, потерпілу та її представника на підтримку власних апеляційних скарг, з підстав наведених у них, з`ясувавши думку прокурора та інших учасників апеляційного розгляду, які судове рішення не оскаржували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілої та представника ПАТ«Страхова Група «ТАС`підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1, 2 ст. 370 КПК України).
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідноіз п. п.3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (п. 1 ст. 413 КПК України).
Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання (п.2 ч.1 ст. 420 КПК України).
Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03 квітня 2021 року близько 21 год 10 хв ОСОБА_8 , в порушення пунктів 2.1 (а), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тане маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, керував автомобілем марки «Mazda», моделі «6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 по вул. Залізничній, в м. Шепетівка Хмельницької області, зі сторони вул. Української, в напрямку проспекту Миру.
Рухаючись на ділянці дороги, яка розташована навпроти домогосподарства №74-А, по вул. Залізничній, в м. Шепетівка Хмельницької області, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.1(а), 2.3 (б), 2.9 (а), 11.1, 12.1, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху, ОСОБА_8 не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, проявив неуважність, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду, а саме велосипедиста ОСОБА_16 , який рухався в попутному напрямку, в межах правого краю проїзної частини дороги, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди, не вибрав безпечного інтервалу, та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_16 , в подальшому, втративши керованість над автомобілем, виїхав за межі проїзної частини на лівий, по ходу руху тротуар, де допустив зіткнення з парканом домогосподарства АДРЕСА_2 . Після скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 залишив свій автомобіль та зник з місця події.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку були несумісними із життям та призвели до смерті.
Порушення ОСОБА_8 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_16 .
Такими діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286-1 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.
Крім того, 03 квітня 2021 року близько 21 години 00 хвилин, відразу, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за вищевказаних обставин, по вул. Залізнична, в м. Шепетівка, на ділянці дороги, яка розташована навпроти домогосподарства №74а, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_16 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_16 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладку та не вжив будь-яких інших заходів необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_16 , який перебував у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.
Такими діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за цією нормою закону, в апеляційних скаргах, учасниками процесу не оскаржуються,а відтак вирок суду, в цій частині, відповідно до ст. 404 КПК України не переглядається.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог захисника ОСОБА_12 встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. Обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.
Так, сам ОСОБА_8 визнав, що 03 квітня 2021 року вживав пиво з друзями, а потім керував автомобілем «Mazda-6», та рухаючись по вул. Залізничній, в м. Шепетівці, в сторону залізничного вокзалу, зі швидкістю близько 70км/год., побачивши за 150м велосипедиста, який рухався в попутному напрямку з габаритними ліхтарями, не зменшуючи швидкість руху, розрахував безпечно його обігнати, оскільки на дорозі не було транспортуні у зустрічному, ні у попутному напрямку, проте відволікся на телефонний дзвінок, намагаючись подивитися хто телефонує, і правою фарою автомобіля вдарив у задню частину велосипеда, від удару потерпілий впав на лобове скло. Зрозумів, що скоїв наїзд, бачив, як до потерпілого підходили люди, намагався знайти телефон, щоб зателефонувати на швидку допомогу, але не знайшовши його, пішов додому, щоб все розповісти рідним. Проходив біля потерпілого, там знаходилися люди, однак не залишився на місці події, оскільки злякався, та хотів повідомити рідних про те, що скоїв. Повернувся на місце події разом з бабусею.
З показань в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_10 слідує, що її чоловік ОСОБА_16 вийшов у справах близько 20:30год 03 квітня 2021 року, а близько 22 год., після телефонного дзвінка матері, переконавшись, що чоловіка немає в майстерні, побігла на місце події. Чоловік лежав на тротуарі без ознак життя, неподалік знаходився ушкоджений велосипед, бетонний стовп на узбіччі, - був весь в крові, автомобіль знаходився на іншій стороні, двері у ньому були заблоковані, обвинуваченого ніде не було. На дорозі були сліди заносу та лежало сідло від велосипеда.
Неповнолітній свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції, у присутності законного представника ОСОБА_19 та психолога ОСОБА_20 , підтвердила, що 03 квітня близько 21 год. їй зателефонувала ОСОБА_21 та повідомила, що брат ОСОБА_8 попав в ДТП. По дорозі на місце події зустріла ОСОБА_8 , однак він опустив голову, нічого не сказав та пішов додому. На місці події побачила багато перехожих, потерпілий був без свідомості, автомобіль знаходився на відстані близько 100 м від потерпілого. В автомобілі були пошкоджені лобове скло, фара, велосипед також був пошкоджений. ОСОБА_8 прийшов через 15-20 хв.
З показань неповнолітнього свідка ОСОБА_22 , у суді першої інстанції, який був допитаний у присутності психолога ОСОБА_20 , вбачається, що 03 квітня 2021 року близько 21 год він прогулювався з ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , неподалік залізничного вокзалу. По дорозі проїхав велосипедист, через 4-5 м сталася ДТП. Він почув шум автомобіля, і побачив, як автомобіль марки «Mazda», темно-зеленого кольору, вдарив велосипедиста. Після зіткнення автомобіль занесло і він зупинився, вдарившись в паркан на протилежній вулиці. Автомобіль вдарив велосипедиста передньою правою частиною, від удару велосипедист відлетів на декілька метрів і вдарився до бетонної опори, яка похилилася від удару. Підбігши до потерпілого, побачили, що він був без свідомості, ознак життя не подавав. Він зателефонував на службу «102», повідомив марку та реєстраційний номер автомобіля. Обвинуваченого на місці не було, він підійшов приблизно через 10хв., після ДТП, разом з покійною бабусею. Зрозумів, що наїзд на велосипедиста вчинив ОСОБА_8 , бо впізнав його автомобіль.
Неповнолітній свідок ОСОБА_25 , у суді першої інстанції, у присутності психолога ОСОБА_20 підтвердила, що в квітні 2021 року близько 21год.прогулювалась з друзями. Їй зателефонувала ОСОБА_26 та повідомила, що ОСОБА_8 потрапив в ДТП. Коли підійшли на місце події, побачили побитий автомобіль ОСОБА_8 , потерпілий лежав біля бетонного стовпа. За 15 хвилин прийшли ОСОБА_8 з бабусею. Зрозуміла, що ДТП вчинив ОСОБА_8 , обставин події не бачила.
Такі пояснення потерпілої та свідків, узгоджуються з іншими даними:
-рапорту на ім`я начальника Шепетівського РУП, 03 квітня 2021 року, про те, що отримано заяву та зареєстровано за №2550, як ДТП з травмованими. Неповнолітній ОСОБА_22 повідомив службу «102», що водій марки «Мазда», д.н.з. НОМЕР_3 , здійснив наїзд на велосипедиста - чоловіка 30-40 років. Постраждалий без свідомості. Автомобіль знаходиться на місці події, ШМД повідомлено.
-протоколу огляду місця події від 04 квітня 2021 року, схемою до протоколу та фото-таблицями до протоколу, з яких слідує, що місцем вчинення дорожньо-транспортної пригоди є ділянка дороги між будинками №24 та АДРЕСА_2 . Оглядом зафіксована дорожня обстановка, місце розташування автомобіля та велосипеда, з прив`язкою до елементів дороги, відображені механічні пошкодження автомобіля та велосипеда, які характерні для ДТП, а також зафіксовано місцезнаходження тіла потерпілого.
-протоколу огляду речового доказу - велосипеда марки «Bianchi» та фото-таблицею до протоколу від 04 квітня 2021 року, з яких вбачається, що велосипед має механічні пошкодження, характерні для ДТП.
-протоколу обшуку від 04 квітня 2021 року, проведеного на підставі ч.3 ст.233 КПК України, відповідно до якого проведено обшук в автомобілі марки «Mazda-6» д/н НОМЕР_3 , вилучено змиви потожирової речовини з деталей автомобіля, мобільний телефон марки «iPhone» у чохлі червоного кольору, медичну картку ОСОБА_8 , предмет ззовні схожий на пневматичний пістолет, підголовники з сидіння водія, та з пасажирського сидіння, паспорт громадянина України, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс, шкіряний чохол керма автомобіля та автомобіль марки «Mazda-6» д/н НОМЕР_3 .
-протоколу огляду речового доказу - автомобіля марки «Mazda-6» д/н НОМЕР_3 та фото-таблицею до протоколу від 04 квітня 2021 року про те, що автомобіль має механічні пошкодження, характерні для ДТП.
-свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого власником автомобіля марки «Mazda-6», зеленого кольору, д/н НОМЕР_3 , є ОСОБА_8 , який уклав із ТАС АТ «СГ «ТАС» (приватне) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (поліс №АР/9397874, строк дії якого з 06 березня 2021 року по 05 березня 2022 року включно).
-висновку інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/123-21/2287-ІТ від 22 квітня 2021 року, згідно з яким, на момент огляду, робоча гальмова система автомобіля «Mazda-6» д/н НОМЕР_3 виконували свої конструктивні функції. Рульове керування автомобіля перебувало в несправному стані.
-висновку транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/123-21/2964-ІТ від 28 травня 2021 року, відповідно до якого між автомобілем «Mazda-6» н.з. НОМЕР_3 та велосипедом «Bianchi» відбулось попутне зіткнення, під час якого, в момент первинного контактування, автомобіль своєю передньою правою частиною контактував із задньою частиною велосипеда, при цьому осі вказаних транспортних засобів, в момент первинного контакту, могли розташовуватись паралельно або перебувати в близькому до вказаного положенні. Зіткнення відбулося в межах проїзної частини вул. Залізнична на смузі, що призначена для руху в напрямку від вул. Українська до пр. Миру.
-лікарського свідоцтва про смерть №177 від 05 квітня 2021 року, з якого слідує, що ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загинув на вулиці при ДТП, причинами смерті є: шок; поєднана травма голови, грудної клітки та живота; велосипедист травмований автомобілем.
-висновків судово-медичної експертизи №79 від 05 травня 2021 року та №131 від 18 червня 2021 року, згідно із якими, на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 , виявлені такі тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку були несумісними із життям та призвели до смерті.В момент первинного контакту автомобіля з тілом ОСОБА_16 , останній, ймовірно, перебував в положенні сидячи на велосипеді оберненим задньою поверхнею свого тіла до автомобіля, що рухався.Смерть ОСОБА_16 настала внаслідок тупої поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, таза та нижніх кінцівок, яка супроводжувалась множинними відкритими переломами кісток черепа, забоєм головного мозку, множинними переломами ребер обох половин грудної клітки, переломом грудини, лівої ключиці, лівої лопатки, розривами серця, магістральних судин, розривом міжхребцевого з`єднання між шийним та грудним відділами хребта з повним розривом спинного мозку, розривами печінки, діафрагми, забоями обох нирок, розривом між лобкового з`єднання таза, ранами нижніх кінцівок та вивихом правого колінного суглобу, що призвело до шоку.Враховуючи характер отриманих тілесних ушкоджень, врятувати життя потерпілого ОСОБА_16 , при своєчасному наданні медичної допомоги було би неможливим.Смерть ОСОБА_16 могла настати не менше ніж за 8-16год та не більше ніж за 2 доби до розтину, що може відповідати строку 03 квітня 2021 року близько 21:10 год.
-висновків експерта №672 та №110 від 04 квітня 2021 року, відповідно до яких, при судово-токсикологічній експертизі крові та спинномозкової рідини з трупа ОСОБА_16 , наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено; при судово-імунологічній експертизі зразка крові з трупа ОСОБА_16 встановлено, що кров відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.
-протоколів слідчих експериментів від 07 червня 2021 року за участі неповнолітніх свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_28 із схемами та фото-таблицями з яких слідує, що під час проведення вказаних слідчих дій свідки детально та послідовно розповіли про обставини ДТП, яка мала місце 03 квітня 2021 року біля 21:10 год по вул. Залізничній, в м. Шепетівка. Слідчими експериментами встановлено, що велосипедист рухався по проїжджій частині вул. Залізнична, в напрямку залізничного вокзалу, автомобіль марки «Mazda-6» н.з. НОМЕР_3 , який рухався позаду велосипедиста, здійснив на нього наїзд передньою правою частиною автомобіля, внаслідок чого велосипедист відлетів на висоті близько 3м вперед та вдарився у бетонну опору. Після падіння велосипедист ознак життя не подавав. Автомобіль після зіткнення з велосипедистом, змінив напрямок руху вліво, його занесло на ліве узбіччя, де він вдарився в паркан. Водія автомобіля, після зупинки транспортного засобу, у салоні автомобіля не було.
-протоколу слідчого експерименту від 25 травня 2021 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 із схемою та фото-таблицями,відповідно до якого ОСОБА_8 , під час проведення даної слідчої дії, детально та послідовно розповів про обставини ДТП, яка мала місце 03 квітня 2021 року біля 21:10 год по вул. Залізничній, в м. Шепетівка, за його участю, під час якої загинув велосипедист ОСОБА_16
-акту огляду та результату тесту №184 за допомогою приладу «Drager Alkotest 6810», з якого вбачається, що стан сп`яніння водія ОСОБА_8 складає 1,38‰.
-висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №18, складеного о 02 год 04 квітня 2021 року, яким підтверджується, що ОСОБА_8 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
-висновків експертів №168 від 06 квітня 2021 року, №683 від 13 квітня 2021 року, № 684 від 22 квітня 2021 року, з яких слідує, що кров ОСОБА_8 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВ0, у його крові виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості: в крові -0,84‰., в сечі ОСОБА_8 не виявлено наркотичних речовин, канабіноїдів, сильнодіючих лікарських засобів, токсичних речовин.
-висновку судово-медичної експертизи №123 від 21 квітня 2021 року, з якого слідує, що у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не виявлено.
-висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/123-21/4188-ІТ від 08 червня 2021 року, з якого слідує, що в заданій дорожній ситуації, при заданих вихідних даних, водій автомобіля «Mazda-6» н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 , як оператор транспортного засобу, повинен був діяти відповідно до вимог пп.11.1,12.1,12.3,12.4,13.1 Правил дорожнього руху України.В заданій дорожній обстановці велосипедист ОСОБА_16 повинен був діяти відповідно до вимог пп.6.2,6.6(а) Правил дорожнього руху України. ОСОБА_8 , з моменту настання можливості виявити червоне світло ліхтаря, попереду в межах проїзної частини (смуги руху), яким був обладнаний велосипед, не був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_16 , як при обраній ним швидкості руху 70 км/год, так і при дозволеній в населених пунктах швидкості руху транспортних засобів 50,0 км/год, виконуючи вимоги пп.12.3,13.1 Правил дорожнього руху України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.135 КК України, оскільки він завідомо залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, маючи змогу надати таку допомогу і поставивши цим потерпілого в небезпечний стан, при цьому зобов`язаний був надати таку допомогу.
Крім того, колегія суддів враховує усталену практику, відповідно до якої у разі порушення особою правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машин і наступне залишення потерпілого від такого злочину без допомоги, її дії слід кваліфікувати, за наявності для того підстав, за сукупністю злочинів, передбачених відповідною частиною ст.286 КК України, у даному випадку за ст. 286-1 КК України, і ст.135 КК України.
Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не мотивовано визнав ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 135 КК, оскільки не уточнював в обвинуваченого, який він висновок зробивдля себе після ДТП, після побаченого, чи живий був потерпілий, чи помер на місці, є безпідставними.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, то ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю). Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.
Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 135 КК.
Посилання захисника на те, що обвинувачений сподівався на допомогу потерпілому з боку інших громадян, а також на те, що така допомога взагалі не була потрібна через негайну смерть потерпілого, колегія суддів не приймає до уваги, вважаючи, що ці обставини не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.135 КК України, оскільки, на момент наїзду на потерпілого і втечі, обвинувачений не володів інформацією про стан його здоров`я і не мав гарантій, що потерпілому буде надана допомога, а отже свідомо, навмисно залишив його в небезпеці.
Для кваліфікації за цим законом не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за ст. 135 КК.
Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.
Ураховуючи викладене, доводи захисника про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.135 КК України, на підставі п.3ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, позбавлені підстав.
Перевіряючи ж вирок, в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія судів вважає, що доводи апеляційної скаргипотерпілої ОСОБА_10 про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, частково, не позбавлені правових підстав.
Так, відповідно до положень п.п.1,3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.286-1 КК України, класифікується як тяжкий, свідчить про підвищену ступінь суспільної небезпечності вчиненого, злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК Україникласифікується як нетяжкий.
Санкція ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 10 років.
Санкціяч.1 ст.135 КК Українипередбачає покарання у виді обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 286 -1КК України у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції вказаної норми - строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5років, не врахував, що таке покарання, за своєю м`якістю, в достатній мірі не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та тяжкості негативних наслідків, що настали в результаті протиправних дій стосовно потерпілого.
Вивченням даних про особу винного судом обгрунтовано встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що вищевказаний злочин ОСОБА_8 вчинив вперше, за місцем проживання, роботи, попередніми місцями навчання характеризується позитивно, його молодий вік, те, що він вчинив закінчений тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту та закінчений нетяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, обставини, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, часткове відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно не враховано думки потерпілої, яка вважає, що обвинувачений заслуговує на суворіше покарання з урахуванням тяжких наслідків, які настали-смертї її чоловіка.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що, перед вчиненням злочину, ОСОБА_8 вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, знехтував рішенням суду, яким його було позбавлено права керування транспортними засобами, свідомо сів за кермо автомомобіля в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, чим спричинив смерть потерпілого.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , необхідного і достатнього для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, занижено розцінив ступінь тяжкості вчиненого, виважено не підійшов до його наслідків: смерть потерпілого.
За таких обставини, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України та п.2 ч.1 ст.420 КПК України, є всі підстави для скасування вироку, в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та необхідності застосування більш суворого покарання.
Враховуючи наведене, характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання в вигляді позбавлення волі у середніх межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України та додаткового покарання в вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на термін 5 років, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Отже, колегія суддів задовольняє частково апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 .
Підстав для призначення обвинуваченому покарання на підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, колегія суддів не вбачає, з огляду на каяття ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, часткове відшкодування потерпілим моральної шкоди.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», який просить скасувати вирок, в частині стягнення з АТ«Страхова група «ТАС»(приватне), на користь ОСОБА_10 24000грн. у відшкодування завданої їй моральної шкоди та на користь ОСОБА_14 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 216000грн. у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого та 24000 грн. у відшкодування моральної шкоди в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю, колегія суддів встановила таке.
Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Колегією суддів встановлено, що внаслідок вчинення вказаного злочину, потерпілий ОСОБА_16 помер.
До моменту вчинення злочину у потерпілого на утриманні перебувала малолітня дитина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mazda», моделі «6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС», що підтверджується страховим полісом № АР 9397874.
Строк дії договору з 00:00 06.03.2021 р. по 05.03.2022р.
Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000грн.
Згідно поліса №АР9397874 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, діючим станом на 03 квітня 2021 року, автомобіль марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_3 , застрахований страховою компанією АТ «СГ «ТАС».
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 04 липня 2018 року покладання обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Так, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування відповідно до умов укладеного договору виступає страховик завдавача шкоди.
Згідно з п.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку становила 6000 грн.
Судом першої інстанції правильно було встановлено, що ОСОБА_16 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 , з якою є батьками малолітньої доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними свідоцтва по смерть серії НОМЕР_4 від 05 квітня 2021 року, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 15 листопада 2008 року та свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 11 липня 2009 року відповідно. Крім того, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_16 серії НОМЕР_7 , виданого повторно 11 березня 2016 року, його батьками є ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 29 березня 2004 року.
За наведених обставин, ОСОБА_10 , її малолітня донька та мати померлого ОСОБА_16 відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, за рахунок страхової виплати в розмірі по 24 000 грн кожна (6000х12:3).
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди такою особою можливе за умови, що згідно з договором страхування або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
В судовому засіданні встановлено, що страхова компанія ПАТ «СГ «ТАС» є відповідальною за відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_8 , оскільки між ними укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу № АР9397874.
Звертаючись з позовами про відшкодування моральної шкоди, потерпіла визначила розмір моральної шкоди, завданої їй та її малолітній доньці по 500000 грн. кожному. 10 грудня 2021 року подала заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з добровільним відшкодуванням обвинуваченим завданої шкоди у сумі 100000 грн, тобто по 50000 грн їй та доньці. Просила стягнути з обвинуваченого різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка покривається ПАТ «СГ «ТАС», в сумі по 426000 грн. кожному.
Суд першої інстанції, ураховуючи нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, з урахуванням принципів розумності та справедливості, з наведених у вироку мотивів, обгрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої 200000 грн. у відшкодування завданої їй моральної шкоди та на користь малолітньої доньки 300000 гривень.
При цьому, суд врахуввав висновок ВП ВС від 16 грудня 2020 року №752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
На переконання суду першої інстанції та апеляційного суду, такий розмір моральної шкоди, з урахування глибини страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим злочину мають незворотній характер, не може вважатися завищеним або надмірним.
Позовні вимоги ОСОБА_10 ,яка дії в інтересах малолітньої ОСОБА_14 , про стягнення з ПАТ «СГ «ТАС» на ОСОБА_31 216 000 грн. у відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника підлягають частковому задоволеннюз наступних підстав.
Згідно із ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Відповідно до ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
За наведених обставин, малолітня донька померлої ОСОБА_14 має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті потерпілого ОСОБА_16 в розмірі 216 000 грн. (6000 х 36).
Разом з тим, підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга представника ПАТ «СГ «ТАС» (приватне), з приводу того, що суд безпідставно та необгрунтовано стягнув з цивільного відповідача на користь цивільних позивачів у відшкодування завданої їм моральної шкоди та на користь ОСОБА_10 , в інтересах якої діє законий представник ОСОБА_10 , 216000 гривень у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого та 24000 гривень у відшкодування моральної шкоди, а загалом 264 000,00 грн., з перевищенням встановленого ліміту відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого.
З урахуванням наведених обставин, ця сума підлягає зменшеннюна користь ОСОБА_14 , в інтересах якої діє ОСОБА_10 , у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, з 216000 грн. до 212000грн., так вказана виплата стосується не лише одного утриманця, відповідно, вона може бути зменшена, до розміру, щоб з урахуванням інших сум у відшкодування завданої шкоди потерпілим не був перевищений встановлений ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого.
Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки рішення про задоволення позовних вимог цивільних позивачів про виплату страхового відшкодування завданої шкоди з перевищенням встановленого ліміту відповідальності Страховика суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Твердження представника цивільного відповідача, що позивач, станом на момент ухвалення вироку, не звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування та не надавав жодних документів в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого, питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, не заслуговують на увагу, оскільки заборони на безпосереднє звернення позивача до суду для відшкодування шкоди страховиком законодавство України до суду не містить.
Ураховуючи викладене, апеляційні вимоги захисника ОСОБА_12 , в інтересах ОСОБА_8 , не підлягають задоволенню, а представника Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» та потерпілої ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, вирок суду зміні в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418 КПК України судова колегія,
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та представника Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову ОСОБА_10 , в своїх інтересах, та в інтересах малолітньої ОСОБА_14 до ОСОБА_8 та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення моральної шкоди та шкоди заподіяної смертю потерпілого - скасувати.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.
Цивільні позови ОСОБА_10 , заявлені у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_14 до ОСОБА_8 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 200000 (двісті тисяч) гривень у відшкодування завданої їй моральної шкоди, та 300000 (триста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої малолітній доньці ОСОБА_14 .
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_10 24000 гривень у відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь малолітньої ОСОБА_14 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 , 212000 гривень у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого та 24000 гривень у відшкодування моральної шкоди, а всього 236000 гривень.
В решті позову відмовити.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3