Справа № 194/743/22
Номер провадження 1-кс/194/384/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП№1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, вдівця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та додані до клопотання матеріали, -

В С Т А Н О В И В :

Заступник начальника СВ ВП№1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, узгодженим з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Своє клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 , 12.04.2022 приблизно о 17:00 год. знаходячись біля входу до шостого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вступив у словесну сварку із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, під час якої наблизившись до нього та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи можливість настання шкоди для здоров`я потерпілого, хоча повинен був і міг передбачити це, усвідомлюючи те, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілому, передбачаючи такі наслідки або свідоме припускання їх настання, через свої умисні дії, умисно наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи, внаслідок чого останній втратив рівновагу і впав з висоти власного росту на бетонну плиту перед входом до вказаного під`їзду, при цьому вдарився потиличною ділянкою голови об поверхню бетонної плити. Внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, геморрагічних вогнищ забиття речовини головного мозку в обох лобних та лівій скроневій частках, субарахноїдального крововиливу, гострої епідуральної гематоми в лівій потилично-тім`яній ділянці з явищами дислокаційного синдрому (зміщення серединних структур вправо), пневмоцефалія, косого лінійного перелому скроневої кістки та комірок лівого сосцеподібного відростку, підапоневратичної гематоми в лівій потиличній ділянці, кровотечі з лівого слухового проходу.

За своїм характером виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, згідно п.2.1.3. «б,в», «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, спричинені від механічної дії твердого предмету (предметів) з необмеженою контактуючою поверхнею або при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) в ліву частину голови, що підтверджується характером та локалізацією тілесних ушкоджень, переважанням внутрішніх над зовнішніми ушкодженнями.

13.04.2022 року вказаний факт був зареєстрований до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 13.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

29.12.2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України не затримувався.

У зв`язку з чим, в ході досудового розслідування виникає необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному правопорушенні.

Крім того, в ході досудового розслідування було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 відповідно до ст.89 КК України вважається раніше не судимий, однак відповідно до вимоги про судимість раніше був судимий за скоєння умисних тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що його антисоціальну поведінку та нехтування нормальними нормами перебування громадянина у суспільстві.

У зв`язку з чим, заступник начальника СВ ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 просить застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання щодо обрання у відношенні підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Просив обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_6 щодо пред`явленої підозри показав, що йому подзвонила знайома ОСОБА_8 , яка зазначила, що її сину бризнули балончиком газу в очі. Він прийшов та в нього сталась сварка з потерпілим, внаслідок якої одночасно як потерпілий так і він нанесли один одному удари в обличчя. Від удару потерпілий відійшов та упав на сходи. Після чого він його підняв з бетонного полу та обмив водою. Потерпілий після цього сів на бетонну плиту, та він спитав його чи потрібна йому допомога, на що потерпілий сказав, що не потрібна. Після цієї події він пішов додому. Зазначив, що він від поліції не переховувався, постійно ходив на усі виклики та на потерпілого і свідків не впливав. Крім того, пояснює, що має хронічні захворювання.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що протягом восьми місяців кримінальне провадження розслідувалось за ст. 128 КК України, та напередодні підозрюваному була вручена підозра за ч. 1 ст. 121 КК України. Протягом восьми місяців підозрюваний усі обов`язки покладені на нього слідством не порушував, з`являвся на усі виклики до слідчого, а також з`явився на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не переховувався. Крім того, протягом восьми місяців сторона обвинувачення під час проведення досудового розслідування не надала докази на підтвердження впливу підозрюваним на свідків чи потерпілого. Підозрюваний неофіційно працює, постійно мешкає в м. Тернівка з часу народження, має зареєстроване та фактичне місце проживання, де мешкає з матір`ю похилого віку та братом-інвалідом, у якого є малолітня дитина. Крім того, просив врахувати, що підозрюваний будучи тверезим ударив один раз потерпілого, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Вислухавши підозрюваного, прокурора, захисника, дослідивши доводи клопотання та надані письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2022 року за №0000108 за ч. 1 ст. 121 КК України.

29.12.2022 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 12.04.2022 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 від 13.04.2022 року; ОСОБА_10 від 13.04.2022 року; ОСОБА_11 від 10.09.2022 року; малолітнього (неповнолітнього) свідка ОСОБА_12 від 16.05.2022 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 11.07.2022 року; висновком судово-медичної експертизи №301/30 від 22.08.2022 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 19.07.2022 року; висновком додаткової судово-медичної експертизи №302-Д від 22.08.2022 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 19.07.2022 року; висновком комісійної судово-медичної експертизи №291 від 26.12.2022 року.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Разом з тим, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 та ч.1 ст. 194 КПК України, однак не доведено того, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про достатність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Слідчий суддя вважає, що слідчим доведено підтвердження ризику щодо можливості ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з тяжкістю покарання інкримінованого кримінального правопорушення, та оскільки підозрюваний раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога, втім зважаючи на його недостатню вагомість для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, не є переконливим.

В той же час, слідчий суддя вважає, що не доведений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки не обґрунтовано, яким чином підозрюваний може впливати на свідків та потерпілого, так як свідки та потерпілий у кримінальному провадженні допитані, з ними проведені слідчі експерименти, крім того стороною обвинувачення протягом восьми місяців під час проведення досудового розслідування не надано доказів на підтвердження впливу підозрюваним на свідків чи потерпілого, про що наголошує сторона захисту.

Крім того, як слідує з практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного (обвинуваченого) таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Аналізуючи наведене вище, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання разом з матір`ю похилого віку та братом-інвалідом, з народження мешкає в м. Тернівка, отже має міцні соціальні зв`язки. При цьому, слідчий суддя враховує, що останній на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, остання судимість погашена в 2013 році, не працює, має захворювання, та інші дані, що характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що інший запобіжний захід не здатний забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного. Також, враховує, що протягом восьми місяців жодного разу не порушив процесуальні обов`язки та постійно з`являвся до слідчого на усі його виклики.

Окрім того, слідчий суддя враховує, що підозрюваний перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 16.06.2008 року по питанню психічних та поведінкових розладів, викликаних в результаті вживання наркотичних речовин-опіоідів, проходить курс замісної профілактичної терапії.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», Рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», Рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт з забороною цілодобово покидати місце свого проживання за винятком часу повітряних тривог, є достатнім для забезпечення запобігти спробам підозрюваного ухилитись від слідства та суду та забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання заступника начальника СВ ВП №1 ПРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити.

Застосувати в межах кримінального провадження №0000108 від 13.04.2022 року до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків:

1.Цілодобово не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_3 , за винятком часу повітряних тривог.

2.Прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, залежно від стадії кримінального провадження.

3.Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

4.Утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_7 щодо обставин пред`явленого кримінального правопорушення.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту визначити до 28 лютого 2023 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного. Орган поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому.

Виконання ухвали та контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_6 , який перебуває під цілодобовим домашнім арештом, покласти на начальника ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала слідчого судді діє до 28 лютого 2023 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1