Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2012/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

перекладача: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 10 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2022 року було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 10 лютого 2023 року з визначенням розміру застави - 496 200 грн.

Своє рішення суд обґрунтував тяжкістю та характером злочинів, даними про особу обвинуваченого та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі -190 320 грн.

Вважає, що прокурором не доведено наявність достатніх підстав для подовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Вказує, що суд не врахував, те, що ОСОБА_6 має дружину, яка орендує житло в АДРЕСА_1 , тому у випадку зміни запобіжного заходу він буде проживати разом з нею.

На його думку, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам.

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_6 є необґрунтованим, не підтверджується доказами, що також на думку захисника дає підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Також, на думку захисника суд першої інстанції, який здійснює розгляд кримінального провадження діє упереджено, про це на його думку свідчать неналежні повідомлення його про час судових засідань з врахуванням повітряних тривог та відсутності електропостачання, необґрунтованого призначення обвинуваченому безкоштовного захисника на одну процесуальну дію.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 13 грудня 2022 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, два з яких є особливо тяжкими злочинами, за санкцією ст. 348 КК України, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, свідчать про підвищену суспільну небезпеку цього діяння, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, в разі доведення вини ОСОБА_6 , вказує на обґрунтованість висновків суду про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та необхідності продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на переконання колегії суддів судом першої інстанції обґрунтовано враховано, те що обвинувачений ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, які б гарантували виконання ним процесуальних обов`язків зважаючи на тяжкість обвинувачення, оскільки він не має в Україні офіційного місця проживання і роботи, не має документів на підтвердження законності перебування його на території України, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є громадянином іншої держави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Крім того, ухвалою суду від 19.10.2022 року у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України обвинуваченому було визначено заставу у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 780 000 грн. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11.11.2022 року було зменшено розмір застави та визначено розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 . Огли двісті прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є меншим ніж максимальний розмір, який міг бути застосований до обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину і з врахуванням можливо покарання у виді довічного позбавлення волі, не може розцінюватися як завідомо непомірний.

Інші доводи апеляційної скарги захисника на переконання апеляційного суду не спростовують правильність висновків суду.

Крім цього, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Не вбачає апеляційний суд підстав для визнання обвинувачення необґрунтованим, оскільки статус обвинуваченого згідно до положень ч.2 ст. 42 КПК України виникає у особи при передачі обвинувального акту до суду, можливості оспорити набуття такого статусу, перевірити обґрунтованість обвинувачення до завершення судового розгляду кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Як вбачається з матеріалів виділеного кримінального провадження ОСОБА_6 перебуває в статусі обвинуваченого і щодо висунутого йому обвинувачення здійснюється судовий розгляд, у ході якого визначено порядок дослідження доказів у відповідності до положень ч.2 ст. 349 КПК України та судом у відповідності до встановленого прядку проводиться їх дослідження, яке на даний час не завершено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи захисту про необґрунтованість обвинувачення, є передчасними та не можуть бути перевірені апеляційним судом, оскільки такі обставини перевіряються лише при прийнятті кінцевого рішення за результатами судового розгляду після дослідження усіх доказів.

Натомість при обранні запобіжного заходу та його продовженні слідчими суддями підозра ОСОБА_6 Огли у вчиненні інкримінованих йому злочинів була визнана обґрунтованою.

Апеляційним судом перевіряється законіть та обґрунтованість ухвали суду від 13.12.2022 р.

При прийнятті вказаного рішення була забезпечена участь захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого та перекладача, а тому апеляційний суд не вбачає упередженості суду та порушень права на захист, які б слугували підставою для скасування вказаної ухвали суду та прийняття іншого рішення у справі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13 грудня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 10 лютого 2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: