УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року

м. Київ

справа № 751/6766/21

провадження № 51-1521ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за тією ж адресою, раніше неодноразово судимого, останній раз - за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статей 70, 72 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.

Відповідно до обставин, установлених судом та детально наведених у вироку, 26 липня 2021 року близько 17:00 ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою протиправного збагачення з корисливих мотивів, діючи повторно, за допомогою фізичної сили шляхом кочення перемістив мотоцикл марки «Yamaha XTZ660», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 74080,00 грн за межі відповідного місця поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де він був залишений потерпілим, чим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_6 , заподіявши, таким чином, матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 31 січня 2023 року залишив без змін вирок місцевого суду.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Суть доводів, викладених у касаційній скарзі, зводиться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.

Касатор зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторний допит свідків, зокрема свідка ОСОБА_7 .

Між тим, захисник не погоджується із оцінкою доказів і наводить аргументи про недопустимість ряду доказів, зокрема: протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 від 29 липня 2021 року, протоколу огляду місця події від 26 липня 2021 року, протоколу огляду документів від 28 липня 2021 року, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27 липня 2021 року і висновку експерта від 19 серпня 2021 року № 3963/21 24

У свою чергу, на переконання касатора, суд апеляційної інстанції не усунув недоліків, допущених місцевим судом, не проаналізував усіх доводів апеляційної скарги, а її розгляд, усупереч ст. 404 КПК провів формально, у зв`язку з цим ухвала не відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, дослідивши оскаржувані рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Оспорювання захисником установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у своїй касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Між тим захисник наводить аргументи невмотивованості судових рішень, зокрема на думку захисника апеляційний суд провів судовий розгляд формально без дослідження усіх обставин та допустив порушення безпосередності дослідження доказів.

На переконання колегії суддів ці аргументи зводяться до незгоди з судовими рішеннями та наданні власної оцінки доказам та обставинам справи.

Згідно зі ст. 404 цього Кодексу апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 апеляційний суд наведених вимог КПК дотримався.

Доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неналежності доказів по справі суд апеляційної інстанції відхилив і зазначив, що районний суд, приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_4 у висунутому обвинуваченні додержався правил, передбачених статтями 84-86 КПК та повною мірою проаналізував зібрані докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності, навівши у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Колегія суддів уважає надуманими твердження захисника про недопустимість як доказу даних протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 від 29 липня 2021 року через те, що останній перебував під тиском працівників правоохоронних органів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кобець проти України» нагадав, що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3, це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

За послідовною практикою Верховного Суду (див., наприклад, постанови від 02 березня 2021 року справа № 737/641/17 провадження № 51-6562км18; від 27 травня 2020 року у справі № 317/2389/17 провадження № 51-4935км19; від 26 травня 2020 року у справі № 234/9575/19 провадження № 51?5690км19;від 19 листопада 2020 року у справі № 640/9837/18 провадження № 51-1539км20; від 29 жовтня 2019 року у справі № 515/2020/16-к провадження № 51-2904км18), для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

Із системного аналізу норм КПК випливає, що, якщо особі стало відомо про вчинене кримінальне правопорушення, або ж вона стала свідком вчиненого кримінального правопорушення, або потерпілою, ця особа має право написати письмову заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Втім ОСОБА_7 на жодній стадії кримінального провадження не звернувся з указаною заявою до правоохоронних органів, щоб надати їм можливість провести належне розслідування обставин здійснення тиску на нього.

Більше того, заяви про застосування до ОСОБА_7 психологічного тиску не містять жодних конкретних даних про час, місце, спосіб зазначеного тиску, а мають формальний характер, адже зроблені під час розгляду в суді першої інстанції, тобто через певний часовий проміжок, який практично унеможливлює перевірити достовірність їх змісту.

Разом із цим зміна свідком своїх показань не є безумовною підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Посилання захисника на те, що у ході слідчого експерименту відеозапис вівся не повно спростовуються показаннями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які у судовому засіданні суду першої інстанції описали, яким чином відбувалась згадана слідча дія.

До того ж вказані свідки зазначили, що на свідка ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту будь-якого тиску не здійснювалось.

Апеляційний суд відхилив доводи сторони захисту про недостовірність показань свідка ОСОБА_10 , оскільки ці доводи були перевірені місцевим судом шляхом його ретельного допиту в судовому засіданні.

При цьому апеляційний суд зауважив, що інші докази також ретельно досліджені в судовому засіданні і обґрунтовано визнані судом першої інстанції належними і допустимими доказами, зібраними у відповідності до норм КПК. Зазначені докази, у тому числі протокол слідчого експерименту від 29 липня 2021 року, покладені в основу вироку та, на переконання суду апеляційної інстанції, стосуються інкримінованого обвинуваченому злочину і не можуть не братись до уваги судом.

Також, апеляційний суд не погодився з доводами, викладеними в апеляційній скарзі щодо недопустимості даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 липня 2021 року, адже цю слідчу дію було проведено відповідно до вимог ст. 228 КПК, а сам протокол узгоджується зі ст. 231 КПК.

Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції дав оцінку вказаному доказу, а суд апеляційної інстанції у ході апеляційної процедури не установив порушень проведення слідчої дії, колегія суддів уважає, що підстави для визнання даних цієї слідчої дії недопустимими доказами, відсутні.

Колегія суддів погоджується із мотивами апеляційного суду щодо допустимості протоколу огляду документів від 28 липня 2021 року, оскільки свідок ОСОБА_11 добровільно надав відеозапис з камери зовнішнього спостереження розташованої за місцем його мешкання: АДРЕСА_3 , що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Так, суд апеляційної інстанції, окрім іншого взяв до уваги, що згідно з даними протоколу огляду документа від 28 липня 2021 року та оптичного носія до нього, на якому міститься фрагмент відеозапису з камери відеоспостереження з відображенням ділянки місцевості перед господарством АДРЕСА_3 на якому видно, як чоловік, що за зовнішніми ознаками відповідає особі ОСОБА_4 , веде мотоцикл за кермо, а чоловік, що за зовнішніми ознаками відповідає особі свідка ОСОБА_7 , штовхає його за сидіння. Позаду прямує чоловік, що за зовнішніми ознаками відповідає особі свідка ОСОБА_10 . На думку апеляційного суду, саме той факт, що обвинувачений вів мотоцикл за його кермо, свідчить про те, що саме він, а не інша особа розпоряджався цим мотоциклом, тобто незаконно заволодів ним.

Разом із цим суд апеляційної інстанції вказав, що цей доказ прямо спростовує показання обвинуваченого, який стверджував, що до мотоцикла він взагалі не торкався і викриває його в скоєнні інкримінованих йому дій.

Отже свідок ОСОБА_11 добровільно надав відеозапис з камери спостереження на якому було зафіксовано дані, які мають значення для кримінального провадження.

Слідчий, отримавши ці дані, склав відповідну постанову і провів огляд відеозапису про що склав відповідний протокол.

Та обставина, що слідчий письмово не оформлював звернення до свідка з метою надання відеозапису не може автоматично свідчити про його недопустимість, адже, як установив суд, свідок добровільно його надав.

У свою чергу у касаційній скарзі не наведені безумовні підстави для визнання даних висновку експерта та протоколу огляду місця події недопустимим доказами у розумінні ст. 87 КПК, оскільки захисник фактично наводить мотиви неналежності цих доказів.

Водночас, на думку колегії суддів, під час встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази не відіграють кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо ними доведено достовірність фактів і обставин. У цьому кримінальному провадженні районний суд з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК, та дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за яке його засуджено. Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом першої інстанції приписів статей 84, 91, 94 КПК, у касаційній скарзі не наведено.

Щодо відмови апеляційного суду у допиті свідка ОСОБА_7 колегія суддів зазначає таке.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального провадження.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Водночас обов`язок апеляційного суду повторно дослідити докази виникає за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями. Проте захисник не вказує, у чому саме полягає неповнота або порушення дослідження доказів під час судового розгляду в районному суді.

Як убачається із оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою показань свідків, у тому числі й свідка ОСОБА_7 і вказав, що допит свідків було проведено повно та всебічно, а тому безумовних підстав для повторного допиту свідка, на переконання колегії суддів, захисник не навів.

До того ж, як убачається із вироку місцевого суду свідок ОСОБА_7 неодноразово допитувався у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Посилання захисника на те, що суд апеляційної інстанції не дав відповідей на всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними. Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), Суд робить висновок, що в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Також, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами попередніх інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала не суперечить приписам статей 370, 419 КПК, а тому твердження сторони захисту про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК є безпідставним.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій оскаржуваних судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3