Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 18 березня 2023 року,-

встановила:

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів до 18 березня 2023 року включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, не працює, постійного джерела доходу не має, неодружений, утриманців не має, на території України не має родинних та інших міцних соціальних зв`язків, є громадянином іншої держави, перебуває на території України без законних підстав, тому у випадку обрання альтернативного запобіжного заходу, існує висока ймовірність переховування його від суду, включно із залишенням території України. Матеріали кримінального провадження у повному обсязі не досліджено, свідки судом не допитані, тому існують ризики впливу на них та інших учасників провадження до отримання їх показань судом.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що прокурором в порушення вимог ч. 3 ст.184 КПК України не долучено до клопотання копії матеріалів справи, які давали б підстави підозрювати ОСОБА_7 у скоєнні злочинів та доказів на підтвердження ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст.115 КК України та про зміну підозри було здійснено з порушення вимог ст.ст. 276, 278 КПК України, та правового висновку ВС, у перекладі на азербайджанську мову (яка для нього є рідною) не вручалися, а отже і статусу обвинуваченого ОСОБА_7 не набув. Вважає, у зв`язку із зазначеними обставинами відсутні правові підстави для продовження останньому запобіжного заходу.

Стверджує, що ОСОБА_7 у даній справі утримується під вартою на протязі більше 3-х років 8-ми місяців, при відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження його вини у вчиненні даного злочину.

Вказує на те, що суд продовжуючи на протязі тривалого часу ОСОБА_7 запобіжний захід не наводить в ухвалах додаткових підстав необхідності для тримання останнього під вартою.

Перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 18 січня 2023 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не працює, неодружений, утриманців не має, на території України не має родинних зв`язків, є громадянином іншої держави, перебуває на території України без законних підстав, що свідчить про нестійкість його соціальних зв`язків.

Колегія суддів, враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Апеляційний суд вважає доводи захисника щодо необґрунтованості обвинувачення безпідставними, оскільки статус обвинуваченого згідно до положень ч.2 ст. 42 КПК України виникає у особи при передачі обвинувального акту до суду, можливості оспорити набуття такого статусу, перевірити обґрунтованість обвинувачення до завершення судового розгляду кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як вбачається з матеріалів виділеного кримінального провадження ОСОБА_7 перебуває в статусі обвинуваченого і щодо висунутого йому обвинувачення здійснюється судовий розгляд, у ході якого визначено порядок дослідження доказів у відповідності до положень ч.2 ст. 349 КПК України та судом у відповідності до встановленого прядку проводиться їх дослідження, яке на даний час не завершено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи захисту про необґрунтованість підозри (не набуття статусу підозрюваного та обвинуваченого), відсутності доказів, які доводять вину є передчасними та не можуть бути перевірені апеляційним судом, оскільки такі обставини перевіряються лише при прийнятті кінцевого рішення за результатами судового розгляду після дослідження усіх доказів.

Не вбачає апеляційний суд і порушення права на захист обвинуваченого через, як зазначає захисник, ненадання процесуальних документів, в перекладі на азербайджанську мову, оскільки згідно до матеріалів виділеного провадження ОСОБА_7 вручалася копія обвинувального акту, реєстру матеріалів, роз`яснення прав, клопотання про продовження запобіжного заходу з перекладом на азербайджанську мову від отримання яких він відмовився, а також був забезпечений перекладач в суді.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 18 березня 2023 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: