Кримінальне провадження №629/535/23
Номер провадження 1-кп/629/57/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження № 0000130 від 24.01.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Золотоноша Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді механіка 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №48 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка 1 ремонтного відділення автомобільної техніки 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших.

Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової

частини, підрозділу кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов?язаний перевіряти їх виконання піллеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зa своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу- для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з?єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби на посаді механіка 1 ремонтного відділення автомобільної техніки 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 14.11.2022 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 14.11.2022 близько 17 год. 50 хв. командиром ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 вишикувано особовий склад роти, в тому числі солдата ОСОБА_4 , по АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 з метою доведення бойового розпорядження №7593/60 від 14.11.2022.

Під час шикування капітаном ОСОБА_6 в усному порядку доведено бойове розпорядження №7593/60 від 14.11.2022 до підлеглого солдата ОСОБА_4 щодо його відрядження для посилення переднього краю 2 МБ.

Солдат ОСОБА_4 , будучи невдоволеним наказом щодо його відрядження для посилення переднього ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій,

передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та відмовився висуватись на позиції для посилення переднього краю 2 МБ, чим підірвав боєготовність та боєздатність ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Після чого, особовий склад ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового розпорядження командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 №7593/60 від 14.11.2022 щодо відрядження для посилення переднього краю 2 МБ, а солдата ОСОБА_4 , роззброєно та направлено в інший пункт тимчасової дислокації.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 просив затвердити угоду про визнання винуватості від 25.01.2023 року, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , призначивши покарання обвинуваченому із застосуванням ст.ст.62, 69 КК України. Прокурор ОСОБА_7 зазначив, що потерпілі у кримінальному провадженні відсутні, діями ОСОБА_4 шкода завдана не була.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні ним злочину за ч. 4 ст. 402 КК України визнав в повному обсязі, у скоєному щиро розкаявся. Обвинувачений в судовому засіданні надав показання про обставини скоєного злочину та не оспорює кваліфікацію своїх дій, щиро кається у вчиненому, підтвердив, що укладення ним угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні вважала, що угода, укладена між прокурором та обвинуваченим у присутності захисника - адвоката ОСОБА_9 , підлягає затвердженню. При цьому зазначила, що при укладанні угод права його підзахисного були додержані, відповідні положення КПК України щодо наслідків укладення угоди роз`яснені, будь-якого впливу для її укладання на його підзахисного не чинилося.

Суд, вислухав думку сторін, по справі, оглянувши матеріали кримінального провадження приходить до наступного.

Судом встановлено, 25.01.2023 року між сторонами кримінального провадження: прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника -адвоката ОСОБА_9 , укладена угода про визнання винуватості по кримінальному провадженню за №0000130 від 24.01.2023 року, згідно якої останні дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, а також щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Відповідно до ч.ч 1,2 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості згідно ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 468 КПК України між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Як передбачено абз. 2 п.3 ч.4 ст. 469 КПК України Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої

особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачено ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, потерпілі, викривачі у кримінальному провадженні відсутні, діями ОСОБА_4 шкода не завдана, цивільни позови відсутні, витрати на залучення експертів відсутні.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він із середньою освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією на посаді механіка 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття у скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , не встановлено.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства без з застосуванням до нього ст. ст. 75, 76 КК України.

Так за наявності кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статті 65 КК України, суд вважає вважає можливим застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання, нижче від найнижчої межі,встановленої в санкції ч.4 ст.402 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 роки та, на підставі ст. 62 КК України, призначити йому покарання у виді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення, як ним, так і іншими військовослужбовцями нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 473 КПК

України, характер обвинувачення, вид покарання, те, що він в змозі виконати умови угоди в повному обсязі, а також розуміє інші заходи, які будуть застосовані відносно нього у разі затвердження угоди про визнання винуватості, щиро кається у скоєному, за місцем мешкання характеризується позитивно, активно сприяв розкриттю злочину.

Допитавши обвинуваченого, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, відносно нього не застосовувалося будь-якого насильства, примусу, погроз, угода не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений ОСОБА_4 в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винуватим в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 402 КК України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 25.01.2023 року, укладену між прокурором та обвинуваченим, та призначити останньому міру покарання, узгоджену сторонами в угоді із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою в умовах слідчого ізолятора Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Потерпілі та цивільні позови по справі відсутні.

Речові докази та витрати на залучення експертів у справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.01.2023 року укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника обвинуваченого -адвоката ОСОБА_9 .

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на 2(два)роки тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою в умовах слідчого ізолятора Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 раховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 24.01.2023 року.

Зарахувати в строк відбування покарання строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 24.01.2023 року по час набрання вироком законної сили.

Згідно ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений, з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому та прокурору положення ст. 476 КПК України, що в разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, прокурору та захиснику.

Суддя ОСОБА_1