Справа № 548/202/23
Провадження №1-кп/548/105/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у вілдкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000013 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хорол, Хорольського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, мешканця АДРЕСА_1 раніше не судимого

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , восени 2021 року, (точної дати та часу досудовим розлідувань встановти не представилось можливим), з метою отримання можливості керування транспортними засобами, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, протиправно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, вступив у змову з невстановленою під час досудового розслідування особою, та замовив за обумовлену ціну виготовлення підробленого посвідчення водія.

Усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа (посвідчення водія), надав невстановленій досудовим слідством особі, свої анкетні дані та фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу, чим створив сприятливі умови для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

У придбаному ОСОБА_4 бланку посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК« Україна » Зам. 21-3230. 2021 р. ІІІ кв.», заповнений на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу, що підтверджується висновком експерта № СЕ-19/117-23/1492-ДД від 26.01.2023 року.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у пособництві в підробленні офіційного документа (посвідчення водія), яке видається установою, і яке надає права з метою його використання, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

22.01.2023 року близько о 15.44 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час керування автомобілем марки «Opel Combo» д.н.з. НОМЕР_2 , на 240 км. автодороги «Київ-Харків-Довжанський» неподалік м. Хорол, Хорольської територіальної громади, Лубенського району, Полтавської області, будучи зупиненим, пред`явив інспектору взводу №1 роти №2 УПП в Полтавській області ДПП ОСОБА_6 , завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , використавши в такий спосіб завідомо підроблений документ.

Таким чином ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використанні завідомо підробленого документа (водійського посвідчення).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість в інкримінованому йому кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України визнав, розкаявся у вчиненому, визнав фактичні обставини справи.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд вважає показання обвинуваченого є достовірними, правдивими, належними та допустимими, оскільки вони не спростовуються, а навпаки підтверджуються іншими доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані,отримані упередбаченому цимКодексом порядку,на підставіяких слідчий,прокурор,слідчий суддяі судвстановлюють наявністьчи відсутністьфактів таобставин,що маютьзначення длякримінального провадженнята підлягаютьдоказуванню.Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести відповідальність за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки використав завідомо підроблений документ.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у пособництві в підробленні офіційного документа (посвідчення водія), яке видається установою, і яке надає права з метою його використання, ОСОБА_4 вичнив кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа (водійського посвідчення), ОСОБА_4 вичинив проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_4 (раніше несудимий; позитивно характеризується за місцем проживання), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільно небезпечне діяння, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття; обставин, які обтяжують його покарання, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Суд стягує з обвинуваченого витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст.349, 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання

за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України -у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень ;

за ч. 4 ст.358 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень ;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Речовий доказ: ком-пакт диск із відеозаписом, який приєднано до матеріалів кримінального провадження, після набрання вироком суду законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000013;

- посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , яке приєднано до матеріалів кримінального провадження, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1510,24 грн за проведення судової експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Хорольський районний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

ГоловуючийОСОБА_1