ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Львова, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України,

встановив:

06 серпня 2021 року, близько 02 год. 00 хв., неповнолітня ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мопедом «YamahaVino» без реєстраційного номеру, перевозячи пасажира неповнолітню ОСОБА_7 , та рухаючись ним по вулиці Митрополита Андрея в напрямку вулиці Городоцької у м. Львові, поблизу будинку №10, який розташований на вулиці Митрополита Андрея у м. Львові, порушила вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п.п.1.5; 1.10 (в частині значень терміну «небезпека для руху»); 2.3(6, д); 12.3; 13.1; які виразились в тому, що вона, керуючи технічно-справним транспортним засобом, була не уважною, створила своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, зокрема під час руху, не маючи об`єктивних перешкод для виявлення запаркованого біля тротуару автомобіля «MazdaCX5», д.н.з. НОМЕР_1 , негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не дотрималася безпечного інтервалу, внаслідок чого не впоралась з керуванням та допустила зіткнення з вказаним автомобілем.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мопеда «YamahaVino» без реєстраційного номеру неповнолітня ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, а саме травми правої гомілки у вигляді відкритого перелому тіла великогомілкової та малогомілкової кісток, із наявністю саден на гомілці, які згідно висновку експерта відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці тривалого розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю. Надала покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказала, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що вона 06 серпня 2021 року, близько 02 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мопедом «YamahaVino», перевозячи пасажира ОСОБА_7 , та рухаючись ним по вулиці Митрополита Андрея в напрямку вулиці Городоцької у м. Львові, поблизу будинку №10, який розташований на вулиці Митрополита Андрея у м. Львові, порушила вимоги Правил дорожнього руху, не впоралась з керуванням та допустила зіткнення з автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла отримала тілесні ушкодження.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку. Просить суворо не карати та надати їй можливість стати на шлях виправлення.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.

При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи покази обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, надані обвинуваченою безпосередньо у судовому засіданні, в присутності захисника та законного представника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченої, судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 порушила правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останньої, особу обвинуваченої, її спосіб життя, ймовірність вчинення нею нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченої до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, зокрема те, що обвинувачена після дорожньо-транспортної пригоди залишилась на місці та намагалась надати допомогу потерпілій, дані про особу обвинуваченої, яка є неповнолітньою, раніше не судимою, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, скарги за місцем проживання на обвинувачену не надходили.

Крім того, суд враховує факт відшкодування потерпілій заподіяної шкоди та відсутність з її сторони будь-яких претензій до обвинуваченої, що підтверджено самою потерпілою в судовому засіданні. Також, суд враховує позицію потерпілої яка просила суд суворо не карати обвинувачену та повідомила про те, що вона вибачила обвинувачену за спричинену їй шкоду.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченої, добровільне відшкодування завданих збитків та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачена надала в судовому засіданні визнавальні покази, засудила свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу, а також вибачилась перед потерпілою безпосередньо в судовому засіданні.

Обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченій вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України при призначенні їй основного покарання.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст.69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а саме активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченої, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, наведені вище позитивні дані про особу обвинуваченої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 основне покарання з врахуванням ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, а саме покарання у виді громадських робіт, з призначенням, відповідно до ч. 2 ст. 98 КК України, додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України. На думку суду таке покарання обвинуваченій, є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

На переконання суду, таке покарання для засудженої відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Також, при призначенні покарання, суд враховує положення ст. 98, ч. 1 ст. 100 КК України відповідно до яких, громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час.

Строк дії запобіжного заходу застосованого до обвинуваченої під час досудового розслідування у вигляді домашнього арешту, на момент ухвалення вироку, закінчився.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати за проведення: судової товарознавчої експертизи у розмірі 2745,92 гривень, судової автотехнічної експертизи у розмірі 1716,20 гривень, судової транспортно-трасологічної експертизи у розмірі 11670,16 гривень, судової автотехнічної експертизи механізму обставин та розвитку ДТП у розмірі 1716,20 гривень, що разом становить 17848 гривень 48 копійок - підлягають стягненню з обвинуваченої в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначити їй основне покарання, із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 (сім) років.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення по справі експертиз у розмірі 17848 гривень 48 копійок.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

-пластмасові уламки частини елементу корпусу мопеда знищити;

- мопед марки «YamahaVino» без реєстраційного номеру - повернути власнику ОСОБА_8 за належністю.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт накладений в межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 30.09.2022 року на мопед марки «YamahaVino» без реєстраційного номеру, який належить ОСОБА_8 .

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1