ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/1180/19 Номер провадження 11-кп/814/479/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000017 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Комсомольський Первомайського району Харківської області, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, маюча на утриманні неповнолітню дитину, несудима,

визнана винуватою та засуджена за ч.1 ст.125 КК України на 150 годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 10000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що вона 14 червня 2016 року близько 19 години, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає її колишній цивільний чоловік - потерпілий ОСОБА_9 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, умисно нанесла йому не менше десяти ударів обома руками в область спини, а потім схопила потерпілого обома руками за шию та почала душити, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та звільнити підзахисну від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно неї закрити.

Водночас, ставить під сумнів показання ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 щодо обставин кримінального правопорушення.

Стверджує про безпідставне оголошення ОСОБА_8 у розшук, оскільки вона не переховувалась від правоохоронних органів, а повістки про виклики до слідчого та суду на її адресу не надходили.

Звертає увагу, що з 2014 року потерпілим були ініційовані судові процеси стосовно ОСОБА_8 , в яких вона приймала участь.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 стягнути з обвинуваченої моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

До початку судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 надала до суду апеляційної інстанції згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав за необхідне звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.2 постанови №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні цього питання суд під час апеляційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна ухвалити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким дана належна оцінка.

Так, обставини сварки обвинуваченої та потерпілого 14 червня 2016 року на території домогосподарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 ніким із учасників провадження не оспорюються.

Всупереч доводам захисника, показання потерпілого про обставини спричинення йому легких тілесних ушкоджень обвинуваченою 14 червня 2016 року є стабільними, логічними, послідовними, підтверджуються висновками судово-медичних експертиз та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який був безпосереднім очевидцем подій та бачив як ОСОБА_8 наносила удари ОСОБА_9 .

При цьому показання свідка ОСОБА_10 перевірені під час слідчого експерименту та узгоджуються з висновком додаткової судово-медичної експертизи №41-Ч/17 від 09 лютого 2017 року.

Більше того, обставини нанесення обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілому також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Визначених кримінальним процесуальним законом підстав визнавати досліджені судом докази недопустимими колегією суддів не встановлено та в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 та правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.125 КК України.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Приписами п.1 ч.2 ст.284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При цьому, згідно з ч.2 вказаної статті Кодексу, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до висновків про застосування норми права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржуваним вироком ОСОБА_8 засуджена за вчинення 14 червня 2016 року кримінального проступку, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Разом з тим, ОСОБА_8 ухилялася від досудового розслідування та від суду під час розгляду кримінального провадження №0000017, проте на час перегляду цього провадження судом апеляційної інстанції п`ятирічний строк давності минув.

При цьому обвинувачена ОСОБА_8 надала до апеляційного суду згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови від 23 грудня 2005 року №12, суди апеляційної інстанції можуть скасувати судове рішення і звільнити особу від кримінальної відповідальності на підставі як матеріалів, що надійшли із суду нижчого рівня, так і нових, поданих учасниками судового розгляду або витребуваних цими судами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати обвинувальний вирок, звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження, як того вимагають приписи ст.417 КПК України.

Що стосується процесуальних витрат, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

При цьому, згідно з правовим висновком, що сформульований у постанові Великої Палати Верховного суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Витратипотерпілого ОСОБА_9 на правову допомогу в сумі 8000 гривень є документально підтвердженими та ніким із учасників провадження не оспорюються, а тому підлягають стягненню з обвинуваченої на його користь.

Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

При цьому, з огляду на приписи ст.129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 та клопотання обвинуваченої підлягають задоволенню, а апеляційну скаргу потерпілого необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 23 липня 2020 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, звільнивши її від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, а кримінальне провадження №0000017 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 8000 гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4