У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000198 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2022 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити. Призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 , у строк покарання строк попереднього ув`язнення день за день, починаючи з дня фактичного затримання 16.02.2022р. Вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.05.2022, яким ОСОБА_5 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено покарання з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік, виконувати самостійно. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зауважує, що повністю визнав свою вину, відшкодував вартість лікування потерпілого, а сам потерпілий просив суд не позбавляти його волі. Вважає, що суд мав всі підстави звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_5 15.02.2022, близько 20:30, більш точний час не встановлено, перебував у кімнаті АДРЕСА_3 , де у нього виникла сварка з ОСОБА_8 . У подальшому, під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. 15.02.2022, близько 20:35, ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи з мотивів неприязні, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді завдання шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_8 , тримаючи у правій руці кухонний ніж, умисно із достатньою силою наніс один удар лезом ножа ОСОБА_8 в область живота справа. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ушкодження у виді сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням сигмоподібної кишки, яке ускладнилося внутрішньочеревною кровотечею та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , судом кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 121 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом дотримано зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_5 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, данні про особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо; осіб, які перебувають на його утриманні не має; у лікаря психіатра на обліку не перебуває; перебуває на обліку у лікаря нарколога з 30.06.2017 з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю; синдром залежності». Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченим, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Наведені дані про особу та призначення судом першої інстанції за ч. 1 ст. 121 КК України покарання в межах санкції даної статті у виді позбавлення волі, також скоєння обвинуваченим тяжкого злочину дають підстави вважати, що покарання, судом першої інстанції призначено обвинуваченому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 65 КК України, є справедливим за своїм видом та розміром, відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно положенням ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (статті 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Враховуючи наведене, застосування закріплених у ст. 75 КК України правил допустиме за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження, виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Прийшовши до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, урахував відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра на обліку не перебуває. Судом першої інстанції також враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Крім того, судом при призначенні обвинуваченому покарання враховано висновок органу пробації, згідно з яким ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення є середнім; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб є високим; виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивних підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не повно дослідив дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає неприйнятним, оскільки, вказані в апеляційній скарзі доводи були досліджені та проаналізовані судом при призначенні покарання обвинуваченому, зокрема й дані про його особу, стан, вік, поведінку, склад сім`ї, матеріальний стан тощо.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2022 року, стосовно ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: