ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/961/23 Справа № 203/4371/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану у інтересах ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дніпропетровська, раніше неодноразово засудженого, останній раз 14.06.2022 року за вироком Дніпропетровського районного суду за ч.2 ст.309,71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців ( з урахуванням змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08.08.2022 року), який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, із призначенням покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70,72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання частково приєднане призначене покарання за вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 14.06.2022 року, та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано у строк відбування призначеного ОСОБА_8 покарання термін його тримання під вартою з 19.08.2021 по 25.01.2022 року, та строк відбутого ним покарання за вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 08.08.2022 року.

Запобіжний захід не обраний.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати 3260,78 грн.

встановила:

Вироком суду встановлено, що у невстановлений під час досудового розслідування час та місці, за невстановлених обставин придбав у невстановлений спосіб не менше 8 сліп-пакетів, в яких знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - каннабіс масою не менше, ніж 11,6798 гр, після чого незаконно зберігав у верхньому одягу і 19.08.2021 року, об 11-55 годині, під час затримання ОСОБА_8 зазначені 8 сліп-пакетів були вилученію

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-21/26501-НЗПРАП від 19.08.2021 року вилучена у ОСОБА_8 речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом - каннабісом, маса якого у перерахунку на суху речовину складає 1,6732 гр.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи правильність встановлених судом обставин, як вони викладені у вироку суду, правової кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду у частині покарання, пом`якшивши його.

Зазначає, що його підзахисний співпрацював із слідством, щиро кається у скоєному, має міцні соціальні зв`язки та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Під час апеляційного розгляду:

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційних вимог захисника, вважала вирок суду законним та обгрунтованим.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 були належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обговоривши наведені у скарзі доводи та співставивши із наявними матеріалами кримінального провадження у частині оскаржених обставин колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і умотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК України ґрунтується на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, у апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника у частині щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, виходячи з таких підстав.

Із змісту апеляційної скарги захисника убачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.50.65 КК та роз`яснюючих положень п.1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності і індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характери вчинених дій. їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно із ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що уст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст.414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально- етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51- 1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті. що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права га обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття "судова дискреція" (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обгрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є проступком, позитивну характеристику та щиросердне каяття, неодноразові попередні судимості, які враховані судом під час призначення покарання та застосування ч.4 ст.70 КК України.

Обставин, обтяжуючих покарання, судом не встановлено.

Тобто, суд врахував при призначенні покарання, у відповідності до ст.65 КК України, усі обставини і призначив покарання ОСОБА_8 у мінімальних межах санкції ч.1 ст.309 КК України та визначив остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до приписів ч.4 ст.70 КК України.

Підстав для зміни вироку суду у частині призначеного ОСОБА_8 покарання за підставами, наведеними у апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не убачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405,418,419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції є остаточною, але, може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, до Верховного Суду. протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4