справа № 361/7262/22
провадження № 1-кп/361/723/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 , її законного

представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

інспектора сектору ювенальної превенції ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей Великодимерської селищної ради ОСОБА_8 ,

психолога ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002100 від 05.10.2022 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Богданівка Броварського району Київської області та проживаючої без реєстрації по АДРЕСА_1 , громадянки України, учениці 9 класу Богданівського ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2022 близько 23-30 години неповнолітня ОСОБА_4 , перебувала в квартирі АДРЕСА_2 разом із знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в ході спілкування між ними виникла словесна сварка та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час якої ОСОБА_4 , розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, взяла до рук предмет, зовні схожий на ніж, та тримаючи його в правій руці, опинившись відносно потерпілого на відстані витягнутої руки, обличчям до обличчя, умисно нанесла один удар в область живота потерпілому ОСОБА_10 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

У судовому засіданні неповнолітня обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що їй зрозуміла суть обвинувачення, вона визнала себе винною повністю та надала покази, які підтверджують викладені вище обставини. Так, 04.10.2022 вона познайомилася із ОСОБА_10 , разом вони пішли до її знайомого, де вона в ході сварки з ОСОБА_10 вдарила останнього ножем. Після цієї події з потерпілим вона не спілкувалася. Обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що у вчиненому кається, вказала, що розуміє, що вчинила неправильно, шкодує про скоєне, про що також повторила під час судових дебатів та в останньому слові, зазначила, що більше такого не повториться, просить її суворо не карати.

Надані в судовому засіданні пояснення неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останньою обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Потерпілий ОСОБА_10 про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченої не має (а.с.26).

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позиції немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що обвинувачення, висунуте неповнолітній ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту ніким не оспорюється, а тому визнається судом доведеним, при цьому суд враховує вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

У зв`язку з цим суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65, 103 КК України, суд, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченим покарання, приходить до наступного.

Згідно з вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, при призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до вимог ст. 103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

Вивченням даних про особу неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, навчається у 9 класі Богданівського ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, за місцем проживання характеризується посередньо, порушень громадського порядку не допускає, алкогольними напоями та наркотичними речовинами не зловживає, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №740 від 29.11.2022 на період кримінального правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , а саме на 04.10.2022, як і на теперішній час, остання не виявляла і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом в той період часу і у теперішній час ОСОБА_4 могла і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_4 не потребує застосування по відношенню до неї примусових заходів медичного характеру. У теперішній час ОСОБА_4 виявляє ознаки : «Психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднання вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин, вживання зі шкідливими наслідками». У теперішній час ОСОБА_4 не потребує протиалкогольного та протинаркоманічного лікування. У період правопорушення ОСОБА_4 не перебувала у будь-якому вираженому фізіологічно-нормальному емоційному стані, в т.ч. стані фізіологічного афекту. Рівень психічного (когнітивного та особистісного) розвитку ОСОБА_4 відповідає стандартам її віку. У ОСОБА_4 визначаються прояви педагогічної занедбаності (обмежений обсяг теоретичних знань, несформованість учбової мотивації); емоційно-вольова нестійкість, уникання соціально-регламентованих форм поведінки, розважальний характер інтересів, що поєднується зі вживанням психоактивних речовин.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 народилася та росла в соціально неблагонадійній родині, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2018 ОСОБА_11 та ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.01.2019 розпорядженням Броварської РДА останній надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконкому Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 07.10.2022 №261 встановлено піклування над ОСОБА_4 та призначено піклувальником рідну бабусю ОСОБА_5 .

В судовому засіданні законний представник обвинуваченої ОСОБА_4 її піклувальник ОСОБА_5 зазначила, що вона виховує онуку сама, останнім часом онука змінила свою поведінку, відвідує школу та навчається, допомагає по господарству, дуже шкодує про вчинене та обіцяє, що такого більше не повториться. Просила суд онуку суворо не карати та надати їй шанс на виправлення, так як вона розкаюється у скоєному.

Із досудової доповіді про неповнолітню обвинувачену ОСОБА_4 вбачається, що остання проживає без реєстрації в орендованій (їх будинок згорів) квартирі АДРЕСА_1 , разом із бабою ОСОБА_5 , яка являється опікуном неповнолітньої ОСОБА_4 . Умови проживання в будинку задовільні, у обвинуваченої є свою кімната, забезпечена всім необхідним для життя та розвитку. Стосунки у сім`ї доброзичливі, ОСОБА_4 у вільний від навчання час допомагає бабусі по домогосподарству, а також займається навчанням. Батько обвинуваченої помер, мати позбавлена батьківських прав. Обвинувачена ОСОБА_4 навчається в Богданівському ліцеї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Зі слів обвинуваченої та висновку судово-психіатричного експерта, ОСОБА_4 до моменту затримання мала досвід періодичного вживання психотропних речовин, окрім цього, мала досвід зловживання алкогольними напоями та має шкідливу звичку у вигляді куріння тютюнових виробів. Беручи до уваги, що піклувальник та обвинувачена проживають в орендованій квартирі, їх будинок згорів, вони не отримують соціальні виплати, до на даний час в їх сім`ї наявні фінансові труднощі та вони потребують додаткових коштів для задоволення базових потреб. Стан здоров`я обвинуваченої задовільний.

Уповноважений орган пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначив як середній та зробив висновок, що відбування покарання без позбавлення волі можливе за умови здійснення психологічної роботи та вжиття соціально-виховних заходів, спрямованих на запобіганню вчиненню кримінальних правопорушень у майбутньому.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 , суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні акцентував увагу суду на тому, що захист не погоджується із зазначеною в обвинувальному акті та заявленою в дебатах прокурором обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину з використанням умов воєнного часу, так як в даному випадку це побутовий злочин не пов`язаний з використанням умов воєнного часу.

Суд не враховує як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, з наступних підстав.

В п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України закріплено, що вчинення злочину з використанням умов воєнного стану є обставиною, яка обтяжує покарання. Це означає, що винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України №64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, а також запроваджено заходи правового режиму воєнного стану.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено 04.10.2022 близько 23:00 год., однак дана обставина жодним чином не свідчить про скоєння злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки у м. Бровари Київської області немає воєнних дій чи тимчасової окупації, а зважаючи на фактичні обставини справи, те що конфлікт між обвинуваченою та потерпілим стався на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, тому, на думку суду, відсутній зв'язок між вчиненим кримінальним правопорушення та діючим в країні воєнним станом.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.

При визначенні покарання неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, яке являється тяжким злочином, також бере до уваги умови життя та виховання неповнолітньої обвинуваченої, яка виховується бабусею, враховує соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, її соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлювала значення своїх умисних дій і в повній мірі могла керувати ними.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, а також пункту 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини означає, наприклад, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників.

Європейський суд з прав людини в Рішенні по справі «Бемер проти Німеччини» (37568/97, 03.10.2002) зазначив, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Судом враховується критична оцінка обвинуваченою ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, думка прокурора та сторони захисту, які вважають за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, тому суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання, та призначити їй покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76, 104 КК України, при цьому підстав для застосування статті 69 КК України судом не вбачається.

На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_4 сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені нею протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду від 02.11.2022 арешт, у якому відпала потреба, в порядку ст. 174 КПК України слід скасувати.

Оскільки неповнолітня ОСОБА_4 не має самостійного заробітку та доходів, документально підтверджені процесуальні витрати за проведення експертизи від 18.11.2022 №СЕ-19/111-22/49495-Д в сумі 1510,24 грн., стягнути із законного представника ОСОБА_5 .

Підстави для застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироку законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Неповнолітню ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_4 в період іспитового строку періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк, рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути із законного представника ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 1510,24 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2022 на тимчасово вилучене майно : предмет зовні схожий на ніж з пластмасовою рукояткою; грошові кошти у сумі 4200,00 грн.

Речові докази :

змив з рукоятки ножа, змиви з правої та лівої руки ОСОБА_4 , предмет, зовні схожий на ніж з пластмасовою рукояткою, які знаходяться в Київському НДЕКЦ знищити;

грошові кошти у сумі 4200,00 грн., передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 - залишити власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1