Справа № 521/5221/23
Номер провадження:1-кп/521/1243/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2023

13 березня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000004 від 02.01.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Музиківка Білозерського району Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого,маючого на утриманні неповнолітню дитиину 2021 року народження, в силу вимог ст. 89 КК України не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого оператора першої групи військової частини НОМЕР_1 , старшого матроса, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший матрос ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її у посаді старшого оператора першої групи військової частини НОМЕР_1 , 02 січня 2023 року, близько 13 год. 15 хв., перебуваючи на контрольно- пропускному пункті «Сапфір X13», що знаходився поблизу перехрестя автомобільної дороги М14 з об`їзною дорогою в Чорнобаївці в напрямку с.Музиківка з боку с.Степанівка Херсонського району Херсонської області, реалізуючи свій злочинний умисел, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у зв`язку із його невдоволенням щодо перевірки у нього документів заступником начальника сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Каховського РВП ГУ НП в Херсонській області капітаном поліції ОСОБА_4 та неможливості безперешкодного проїзду контрольно- пропускного пункту, достовірно знаючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу при виконанні службових обов`язків, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи і передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, висловлюючись нецензурною лайкою, вийшов з автомобіля «Skoda Осtаvіа» д.р.н « НОМЕР_2 » та підійшовши до капітана поліції ОСОБА_4 умисно наніс йому один удар кулаком лівої руки в область грудей та один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя під лівим оком, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин, синця з припухлістю ділянки лівої величної кістки, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена ч.2 ст.345 КК України, а саме за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у інкримінованому йому злочині, щиро покаявся у скоєному, не оспорює фактичні обставини його вчинення, викладені у обвинувальному акті та пояснив, що дійсно у зазначений час та місці наніс два удари кулаками рук в обличчя та у груди потерпілому, оскільки потерпілий, як працівник поліції, його зупинив на блок-посту. Зазначив, що зробив для себе висновки щодо неправомірності своєї поведінки та зобов`язався у подальшому не допускати подібних випадків, висловив бажання надалі продовжувати військову службу. Просив врахувати його щире каяття, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини та те, що він є учасником бойових дій, приймав участь у бойових діях на передовій, у деокупації окупованих територій.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ним, як працівником поліії у вказаний час та місці був зупинений цивільний автомобіль під керуванням обвинуваченого, який був у цивільному одязі, запитав у нього документи та обвинувачений документів не мав, але назвав пароль для військових, тому йому було запропоновано зїхати на обочину, під час спілкування обвинувачений почав висловлюватися нецензурною лайкою, виник словесний конфлікт, під час якого обвинувачений наніс йому два удари в обличчя та груди, завдавши легкі тілесні ушкодження, тому обвинуваченого було затримано та доставлено до відділу поліції. На цей час обвинувачений вибачився перед ним, відшкодував матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі, будь-яких претензівй до нього не має, просить суворо його не карати та призначити покарання більш менше, ніж передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду.Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: допитом обвинуваченого, потерпілого та вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченого, речових доказів та судових витрат.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України, а саме як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Судом враховується, що тяжких наслідків від вчиненого злочину не настало, проте, злочин посягає на встановлений порядок авторитету органів державної влади. Матеріальна та моральна шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, учасник бойових дій, в силу виомг ст.89 КК України раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характреризується позитивно. За сімейним станом одружений та на утриманні має малолітню дитину 2021 року народження.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому. Також суд вважає за можливе в порядку частини другої статті 66 КК України визнати такою, що пом`якшує покарання, ту обставину, що ОСОБА_5 є учасником бойових дій, підтвердженням чого є посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 05.03.2019.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Сукупність перелічених обставин та даних про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Відповідно до частини першої статті 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.

Враховуючи обставини вчинення злочину, його мету та мотиви, наведену вище сукупність обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, та які істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 злочину, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки та бажає і надалі продовжувати військову службу, суд, з урахуванням думки сторони обвинувачення, потерпілого та захисту, вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому із застосуванням частини першої статті 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч.2 ст.345 КК України.

Відповідно до вимог ст.58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи наведені обставини справи, особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, суд приходить до висновку про можливість призначити покарання ОСОБА_5 у виді службового обмеження на один рік із відрахуванням в доход держави із суми грошового забезпечення засудженого у розмірі десяти відсотків.

Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Стососвно обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ухвалою слідчого судді від 04.01.2023 року, строк дії якого сплинув, відповідно до протоколу про затримання обвинувачений був затриманий в порядку ст.208 КПК України 02.01.2023 року та звільний 04.01.2023 року.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до наданих суду квитанцій вартість двох судово-медичних експертиз, проведених КУ "Бюро судово-медицинської експертизи" Херсонської обласної ради становить 451 грн. 68 коп. кожна, а разом 903,36 грн. Згідно ст.15 Закону України «Про судову експертизу» проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, дізнавача, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених вимогами законодавства, для стягнення зазначених судових витрат з обвинуваченого.

Під час досудового розслідування постановою слідчого від 03.01.2023 року було визнано речовим доказом автомобіль «Skoda Осtаvіа» д.р.н « НОМЕР_2 » та ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаїва від 04.01.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль та постановлено негайно повернути вилучений автомобіль, оскільки не доведено, що автомобіль є знаряддям вчинення злочину. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна. Відповідно до розписки обвинваченого, останній отримав від слідчого зазначений автомобіль, а отже питання про повернення тимчасово вилученого майна вирішено слідчим під час досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та на підставі ст.58 КК України у виді 1 ( одного ) року службового обмеження з щомісячним відрахуванням із суми його грошового забезпечення в доход держави у розмірі десяти відсотків.

Строк покарання ОСОБА_5 відраховувати з 13.03.2023 року.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1