ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/644/23 Справа № 207/3106/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000804 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Асіновська Сунженського району Чечено-Інгушетія, громадянина України, не працюючого, освіта неповна середня, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого :

02 березня 2020 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186 КК України 2001 року до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

16 грудня 2021 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 , ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 , ч. 2 ст. 185 КК України 2001 року до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, 2001 року, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року у вигляді 1 року позбавлення волі і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, 2001 року, призначеним покаранням поглинуто покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі, обчислюючи строк покарання з 13 листопада 2020 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим, повторно, 19 червня 2020 року в період часу з 06.00 години по 11.00 годину ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами та корисливою метою, прийшов до огородженої території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_9 , та яке знаходиться у користуванні потерпілого ОСОБА_10 , де останній зберігає належне йому майно, де реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_8 зайшов на територію вищевказаного домоволодіння та переконавшись, що в будинку і на території домоволодіння нікого не має, за його діями ніхто не спостерігає, вийнявши скло з віконної рами, через утворений отвір проник до будинку, що знаходиться на території вказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів викрав майно, яке належне потерпілому ОСОБА_10 , а саме: телевізор MANTA LED TV, LED4004v9SЕ00АІ00288; ТВ тюнер Gold Star; мобільний телефон Xiaomi Redmi 4А; колонку музичну JВІ.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 6281,40 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок. Яким призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 7 місяців.

В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, суд неправильно застосував порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень і сукупністю вироків, що призвело до неправильного призначення обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України в частині призначення покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції належним чином не було враховано ту обставину, що ОСОБА_8 має родину, має постійне місце проживання, позитивну характеристику.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати, дослідити всі наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази, визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що визнання або невизнання вини не є доказовою базою у вчиненні кримінального правопорушення, в даному кримінальному провадженні відсутні свідки, які б могли підтвердити присутність обвинуваченого на місці вчинення злочину, наявність в обвинуваченого викраденого майна, на його думку, також, не є доказом причетності до вчиненого злочину, оскільки в матеріалах справи відсутні відеофіксація вчинення злочину та ДНК. Окрім цього, обвинувачений вказує на те, що не була знайдена та допитана особа, яка розпивала з ним алкогольні напої, і яка могла підтвердити або спростувати наявність в обвинуваченого нібито викраденого майна.

Поміж іншого, до вимог апеляційної скарги, ОСОБА_8 було додано клопотання про застосування відносно нього при призначенні покарання положень ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIIІ від 26 листопада 2015 року та зарахування йому у строк відбування покарання строк перебування під вартою, з дати взяття його під варту по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого прокурор заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість.

Захисник обвинуваченого свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, проти задоволення апеляційної скарги прокурора захисник заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

При цьому, обвинувачений в судовому засіданні, в порядку ст. 403 КПК України, відмовився від раніше поданої ним апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції, просив її не розглядати. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 заперечував.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочинів, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 , а також на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедури прийняття законного рішення як під час розслідування справи так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ст. 370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Так, положеннями ст. 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після ухвалення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, суд призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вказані приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після ухвалення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після ухвалення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України, а саме: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК України - за сукупністю злочинів, вчинених до ухвалення першого вироку; а після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після ухвалення першого вироку; і остаточно вже - за сукупністю вироків.

Вищевказаних норм та приписів закону щодо порядку застосування ст. ст. 70, 71 КК України при призначенні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків суд першої інстанції належним чином не врахував, внаслідок чого порушивши приписи кримінального права та допустив помилку, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із даних про особу обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був раніше засуджений вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року за ч. З ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Також, ОСОБА_8 був засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В даному кримінальному провадженні, за №0000804, кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 вчинив 19 червня 2020 року, тобто, до ухвалення вирокуДніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року, та в період іспитового строку визначеного за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року.

Однак, призначаючи ОСОБА_8 покарання в кримінальному провадженні №0000804 за ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції належним чином вказаних обставин не врахував та неправильно застосував порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень і сукупністю вироків, а саме, спочатку застосував ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків даного вироку та вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року, а потім ч. 4 ст. 70 КК України за принципом поглинення покарання, що призвело до неправильного призначення обвинуваченому остаточного покарання.

В даному кримінальному провадженні, враховуючи момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та дати ухвалення попередніх вироків, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідним нормам закону України про кримінальну відповідальність та приписам щодо застосування вимог ст. 70, 71 КК України буде наступний порядок призначення ОСОБА_8 покарання: спочатку на підставіч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року, необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; а потім на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком необхідно частково приєднати невідбуте покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 7 місяців.

Оскільки, внаслідок зміни порядку призначення покарання на підставі ст. ст. 70, 71 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі за своїм строком є більше, аніж призначено судом першої інстанції, то колегія суддів у відповідності до ст. 421 КПК України приходить до висновку про необхідність ухвалити в частині призначення обвинуваченому покарання новий вирок.

Водночас, із апеляційною скаргою на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України, звернувся захисник обвинуваченого, який просить змінити судове рішення в частині призначеного покарання та застосувати положення ст. 75 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції належним чином не було враховано ту обставину, що ОСОБА_8 має родину, має постійне місце проживання, позитивну характеристику.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими доводами захисника обвинуваченого, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, та не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання на підставі ст. 75 КК України, з огляду на наступне.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності, яке виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднана з проникненням в житло та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, в тому числі за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив та новий умисний корисливий злочин вчинив в період іспитового строку, не працює, що свідчить про відсутність в обвинуваченого законного та стабільного джерела доходу, а також, бажання утримувати себе за рахунок заробітної плати, а не шляхом вчинення крадіжок та обернення викраденого майна на власну користь, не одружений, що свідчить про відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Місцевий суд врахував і конкретні обставини справи, зокрема, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, часткове відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 .

Тож, врахувавши вищевказані обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання, пов`язане із реальною ізоляцією від суспільства, у виді позбавлення волі, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 має родину, постійне місце проживання та позитивну характеристику не можуть бути прийняті колегією суддів, як виключні підстави для застосування ст. 75 КК України та призначення покарання з випробуванням, оскільки як вбачається до даних про особу обвинуваченого, держава вже надавала ОСОБА_8 можливість досягнути мети покарання та стати на шлях виправлення без реальної ізоляції від суспільства, проте, останній цією можливістю знехтував та вчинив умисний, корисливий злочин в період іспитового строку, через три місяці після ухвалення попереднього вироку, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України та застосовано положення ст. 75 КК України.

При цьому, відхиляючи доводи сторони захисту, суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, ОСОБА_8 в ході судового провадження не визнав, щирого каяття не виказав, матеріальні збитки відшкодовані частково, шляхом вилучення викраденого майна в обвинуваченого в ході досудового розслідування, перед потерпілим не вибачився, що у своїй сукупності вказує на відсутність формування в обвинуваченого позитивних установок та усвідомлення протиправності своїх дій.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обраний обвинуваченому судом першої інстанції вид покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Щодо вимог ОСОБА_8 про застосування відносно нього при призначенні покарання положень ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIIІ від 26 листопада 2015 року та зарахування йому у строк відбування покарання строк перебування під вартою, з дати взяття його під варту по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIIІ від 26 листопада 2015 року, передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIIІ від 26 листопада 2015 року втратив свою чинність 21 червня 2017 року, у зв`язку із набранням чинності нового Закону №2046-VIII, відповідно до якого попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження №0000804, кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 вчинив 19 червня 2020 року, тобто, після втрати Законом України №838-VIIІ від 26 листопада 2015 року чинності, а тому його положення відносно ОСОБА_8 та перерахунку обвинуваченому строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні відбування покарання застосуванню не підлягають.

Водночас, колегія суддів, у відповідності до ст. 403 КПК України, вважає за необхідне прийняти відмову ОСОБА_8 від поданої ним апеляційної скарги на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року та закрити апеляційне провадження в цій частині.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 403, 404, 407, 409, 413, 421 КПК України, а також, положеннями ст. 615 (в редакції Закону №2201-IX від 14 квітня 2022 року) КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_8 від апеляційної скарги на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України.

Апеляційне провадження №11-кп/803/644/23 в частині апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України закрити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 13 листопада 2020 року.

В іншій частині вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та ОСОБА_8 .

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4