Справа № 352/1686/21
Провадження № 11-кп/4808/46/23
Категорія ч. 2 ст. 345 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000173 від 14.07.2021 року за ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, за апеляційною скаргою прокурора окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 , на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, розлученого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, на час вчинення злочинів працював у КП «Івано-Франківськводоекотехпром», на даний час не працюючого, раніше не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 240 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ч. 2 ст. 342 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців;

- за ч. 2 ст. 345 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання за сукупністю злочинів у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання у виді двох років обмеження волі, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк один рік шість місяців, призначеним згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року, призначено остаточне покарання у виді одного року шести місяців тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, зарахувавши у строк покарання частково відбуте за попереднім вироком покарання, починаючи з 09 липня 2022 року.

Стягнуто 2402 (дві тисячі чотириста дві) грн. 68 коп. процесуальних витрат.

Вирішено питання про речові докази,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що не оспорюючи встановлених обставин вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_9 та призначених йому виду і міри покарання, вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання щодо долі речових доказів - двох металевих причепів без реєстраційних номерів.

Наголошує, що вироком суду першої інстанції речові докази, а саме два металеві причепи без реєстраційних номерів, повернуто належному володільцю ОСОБА_7 . Судом встановлено, що указані два металеві причепи обвинувачений виготовив самостійно кустарним способом та не зареєстрував у встановленому законом порядку, тому будь-які правовстановлюючі документи на указане майно відсутні. Поряд з цим, вирішуючи питання про повернення речових доказів, суд невірно застосував норму ч. 10 ст. 100 КПК України про повернення майна власнику (належному володільцю) - ОСОБА_10 , оскільки вищевказана особа не є власником в розумінні чинного законодавства, оскільки майно у встановленому порядку не зареєстроване.

Вказує, що враховуючи, що два металевих причепи без реєстраційних номерів є речовими доказами та знаряддям вчинення кримінального правопорушення, право власності на указане майно не зареєстровано у встановленому законом порядку, необхідно застосувати спеціальну конфіскацію. Незважаючи на це, судом прийнято рішення про повернення речових доказів ОСОБА_10 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Наголошує, що під час апеляційного розгляду необхідно дослідити дані про визнання металевих причепів речовим доказом, накладення на них арешту, створення та фактичного користування майном ОСОБА_11 .3.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення, опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Злочини скоєно за наступних обставин:

14 липня 2021 року близько 07 год. 30 хв. обвинувачений, не являючись зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.19 Кодексу України про надра, ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 59, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою подальшого використання для власних потреб, здійснив незаконне видобування на лівому березі ріки Бистриця-Солотвинська у с. Підлісся Івано-Франківського району Івано-Франківської області піщано-гравійної суміші, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» (у редакції постанови КМУ від 28.12.2011 року № 1370) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.

При цьому обвинувачений за допомогою лопати здійснив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення, яку завантажив на два причепи без реєстраційних номерів, що знаходяться у користуванні обвинуваченого, які останній приєднав до трактора колісного марки «ЮМЗ-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться у власності КП «Івано-Франківськводоекотехпром» та на час вчинення кримінального правопорушення був у тимчасовому користуванні обвинуваченого.

Рухаючись трактором до свого місця проживання по польовій дорозі, обвинувачений у зв`язку з технічною несправністю трактора здійснив вимушену зупинку трактора із двома приєднаними до нього причепами неподалік стадіону по вул. Спортивна біля берегової лінії річки «Бистриця-Солотвинська» (географічні координати 48.8980590, 24.6306436).

З метою усунення технічної несправності транспортного засобу та приховування факту своїх протиправних дій щодо незаконного видобування піщано-гравійної суміші обвинувачений покинув трактор та вирушив у невідомому напрямку.

Протиправними діями обвинуваченого спричинено зняття шару піщано-гравійної суміші загальним об`ємом 3,1 м3 на береговій лінії ріки Бистриця-Солотвинська в с. Підлісся Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

У подальшому того ж дня 14 липня 2021 року приблизно о 10 год. 00 хв. поліцейський офіцер громади Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області капітан поліції ОСОБА_12 під час патрулювання на службовому автомобілі марки «Renault Duster» реєстраційний номер НОМЕР_2 у с. Підлісся Івано-Франківського району Івано-Франківської області неподалік стадіону по вул. Спортивна, на польовій дорозі в напрямку берегової лінії річки Бистриця-Солотвинська (географічні координати 48.8980590, 24.6306436) виявив покинутий транспортний засіб із приєднаними до нього двома причепами без реєстраційних номерів, в одному з яких знаходилась піщано-гравійна суміш об`ємом 2,4 м3 і три лопати, а в другому - піщано-гравійна суміш об`ємом 0,7 м3 та одна лопата.

Після цього поліцейський ОСОБА_12 (нагрудний знак 0103355), перебуваючи при виконанні службових обов`язків, у форменому одязі, використовуючи єдиний однострій та знаки розпізнання, невідкладно повідомив оперативного чергового ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про виявлення покинутого транспортного засобу із піщано-гравійною сумішшю та відповідно до функціональних обов`язків здійснював охорону місця події до приїзду слідчо-оперативної групи ВП № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області.

Працівники слідчо-оперативної групи у складі слідчого ОСОБА_13 , оперуповноваженого ОСОБА_14 , інспектора-криміналіста ОСОБА_15 , поліцейського-водія ОСОБА_16 в 10 год. 47 хв. приїхали на місце події та розпочали проведення необхідних слідчих дій з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому приблизно о 13 год. 00 хв. до місця проведення слідчих дій прибув обвинувачений, у тимчасовому користуванні якого знаходився транспортний засіб - трактор колісний марки «ЮМЗ-6» червоного кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 із приєднаними до нього двома причепами без номерних знаків.

Обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи про незаконність видобування ним піщано-гравійної суміші та з метою приховування факту своїх протиправних дій, у присутності працівників слідчо-оперативної групи вчинив конфлікт з поліцейським ОСОБА_12 через нібито безпідставне, на думку ОСОБА_7 , вилучення трактора із приєднаними до нього двома причепами.

З метою припинення протиправних дій обвинуваченого поліцейський ОСОБА_12 здійснив голосову команду про припинення протиправних дій.

Однак, обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення протиправних дій щодо працівника поліції, поводячи себе зухвало, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та той факт, що поліцейський офіцер громади ОСОБА_12 перебуває при виконанні службових обов`язків, здійснює функції із охорони громадського порядку та місця події, бажаючи перешкодити виконанню законної вимоги працівника правоохоронного органу, висловлював невдоволення діями працівника поліції, а саме: образливо виражався на адресу ОСОБА_12 брутальною лайкою, висловлював погрози фізичною розправою та у подальшому, діючи умисно, розпочав активну фізичну протидію працівникам поліції, під час чого схопив металевий лом, яким хаотично розмахував, у тому числі в сторону поліцейського ОСОБА_12 .

Продовжуючи свої протиправні дії, 14 липня 2021 року приблизно о 14 год. 30 хв. обвинувачений, перебуваючи неподалік господарства № 1 по вул. Довбуша в с. Підлісся Івано-Франківського району Івано-Франківської області, з метою перешкоджання у транспортуванні вилученого трактора із приєднаними до нього двома причепами, примусово зупинив двигун трактора колісного марки «ЮМЗ-6», при цьому розуміючи, що тим самим він вчиняє активну протидію нормальній діяльності працівників правоохоронного органу, підрив їхнього авторитету та перешкоджання законному вилученню.

У подальшому приблизно о 15 год. 00 хв. обвинувачений, перебуваючи неподалік господарства АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на опір працівникові правоохоронного органу ОСОБА_12 та спричинення йому тілесних ушкоджень, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку грудної клітки поліцейському ОСОБА_12 , спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження.

З метою припинення протиправних дій обвинуваченого поліцейський ОСОБА_12 згідно положень ст. 29, 42, 43, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію» застосував до обвинуваченого законні, необхідні та ефективні поліцейські заходи примусу - фізичну силу та кайданки і сльозогінний газ, які є спеціальними засобами. Після цього обвинуваченого було доставлено у відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вміст апеляційної скарги, вважає вирок суду першої інстанції не законним, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції;

- обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в її задоволенні необхідно відмовити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_9 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданих апеляційних скаргах не оспорюються і апеляційним судом не перевіряються.

За результатами апеляційного розгляду доводи прокурора не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, згідно з ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки, незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно до пункту 1вказаної норми гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

У відповідності з вимогами ч. 10 ст. 100 КПК України під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання.

Згідно з вимогами ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, крім іншого, суд має зазначити рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна обвинуваченого чи у передбачених КК України у випадках - до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

За змістом ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_10 покарання було належним чином враховано обставини на які посилається апелянт.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні питання про речові докази врахував те, що постановою від 14.07.2021 року (а.п. 66-67) знаряддям злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, визнані трактор колісний марки «ЮМЗ-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , два металеві причепи із піщано-гравійною сумішшю, три металеві шуфлі та одна металева лопата, та вірно дійшов висновку про необґрунтованість вказаної постанови у частині визнання знаряддям вчинення злочину трактора колісного марки «ЮМЗ-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 та двох металевих причепів.

При цьому суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 6 ст. 368 КПК України врахував правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року у справі № 723/1280/20, згідно якого диспозицією ч. 2 ст. 240 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, та за змістом цього закону, злочин є закінченим з моменту видобування корисних копалин. Наведений склад злочину не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому вантажний автомобіль, яким обвинувачений їх перевозив, не є знаряддям вчиненого злочину, у зв`язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст.100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі. Крім того, такі висновки в частині відмови у застосуванні спецконфіскації транспортного засобу узгоджуються із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (№ 366/1872/17, № 366/3484/16-к) у провадженнях з подібними обставинами.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що два металевих причепи без реєстраційних номерів слід повернути належному володільцю ОСОБА_10 .

Колегія суддів також враховує стан майна яке не представляє будь-якої цінності для держави про що свідчать фотознімки, які містяться в матеріалах провадження, відсутність даних про оцінку вказаного майна та документів на вказане майно, що унеможливлює визнання вказаних предметів транспортними засобами чи причепами в розумінні закону.

За таких обставин, наведене є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4