ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/945/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/111/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000549 від 19.09.2021, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2022 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого за цивільно-правовим договором, одруженого (зі слів), що має на утриманні неповнолітню дитину (зі слів), який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 27.08.2003 Московським районним судом м. Харкова за частиною 2, 4 статті 185, статтею 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 08.11.2005 Ленінським районним судом м. Харкова за частиною 3 статті 185, статтею 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 06.11.2008 умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 7 місяців 1 день;

- 22.06.2009 Жовтневим районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 187, статтею 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 19.09.2014 Комінтернівським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 187, статтею 69 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 07.10.2014 Київським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 70 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі;

- 15.10.2014 Жовтневим районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 21.10.2014 Ленінським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 186, частиною 4 статті 70 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 26.05.2015 Київським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 186, частиною 4 статті 70 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 10.06.2019 року за відбуттям покарання, визнано винним та засуджено за частиною 2 статті 125 КК України з призначенням покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі частини 1 статті 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що 09 вересня 2021 року приблизно о 19-08 год., перебуваючи неподалік від відділення «Нова пошта» № 107, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 117, став ініціатором конфлікту на грунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше йому незнайомим ОСОБА_7 .

Саме в той час, ОСОБА_9 вирішив спричинити ОСОБА_7 тілесні ушкодження будь-якого ступеню тяжкості.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_9 спочатку наблизився до ОСОБА_7 , обійшовши його збоку, а потім, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проявляючи надмірну агресію, умисно, із застосуванням фізичної сили, передбачаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, переклавши з лівої руки в праву невстановлений в ході досудового розслідування предмет, наніс потерпілому ОСОБА_7 приблизно 5 ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя та голови.

Після цього, ОСОБА_9 , вважаючи виконаними до кінця усі дії щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , припинив свої протиправні дії.

В результаті протиправного діяння, ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 забійну рану та синець на голові. За ступенем тяжкості, забійна рана відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 дня), синець викликав незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за цією обставиною відноситься до легких тілесних ушкоджень

Не погодившись з зазначеним вироком, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить про зміну оскаржуваного вироку та призначення ОСОБА_9 покарання за скоєнне ним правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 КК України у вигляді 1 року обмеження волі без застосування статті 75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд призначив обвинуваченому надто м`яке покарання, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного та безпідставно застосував положення статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання.

Зазначає, що незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_9 хоча і визнав себе винним, як під час досудового розслідування, так і в суді, але це було зроблено ним лише з метою розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою, на чому і наполягав прокурор та захисник обвинуваченого.

Апелянт посилається на те, що визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині та щире каяття, не може бути враховано як пом`якшуюча обставина при призначенні покарання, оскільки з боку обвинуваченого не було жодних натяків щодо добровільного відшкодування заподіяної шкоди або надання йому медичної допомоги одразу після вчинення злочину.

Потерпілий також вказує на те, що суд першої інстанції не врахував обставини, що обтяжують покарання, а саме, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, має незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння, але ж вказаний факт важко довести майже через рік після події, через недбалість правоохоронних органів, але його не можна виключати, як і вчинення злочину повторно. Адже обвинувачений раніше засуджувався за крадіжку та грабіж із застосуванням фізичної сили, і хоча в даному випадку факт заволодіння майном не був доведений в суді, такий намір існував отже це можливо вважати як рецидив.

Окрім цього апелянт зазначає, що жодних документів, які б позитивно характеризували обвинуваченого, матеріали справи не містять, що є підставою для припущення того, що обвинувачений є невиправною людиною та продовжує чинити свій злочинний вчинок на постійній основі.

Вважає, що наведені обставини та дані про особу обвинуваченого не свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а призначене покарання суперечить вимогам статтей 50, 65 КК України

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на призначенні обвинуваченому покарання без застосування положень статті 75 КК України, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого у повній відповідності норм КПК України та слушно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог частини 1 статті 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статтей 50,65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину дружини (зі слів), працює за цивільно-правовим договором, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, звільнений з місць позбавлення волі 10 червня 2019 року.

Відповідно до статті 66 КК України, судом першої інстанції вірно враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у виді щирого каяття.

Висновок суду першої інстанції про те, що обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно статті 67 КК України, не встановлено погоджується й суд апеляційної інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що вищевстановленні обставини судом першої інстанції чітко, логічно та мотивовано викладені у мотивувальній частині вироку при призначенні покарання обвинуваченому.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його скоєння, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючої покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, ставлення до скоєного, поведінку після вчиненого злочину, поведінку потерпілого, який міг уникнути розвитку активних дій ОСОБА_9 шляхом ігнорування його висловів на свою адресу, але цього не зробив.

Призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , в межах санкції частини 1 статті 125 КК України суд першої інстанції застосував покарання, яке є найбільш суворим.

На думку суду апеляційної інстанції, застосування до обвинуваченого покарання у вигляді обмеження волі зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком є ефективним, та таким, що застережить обвинуваченого від порушення покладених на нього судом першої інстанції обов`язків та вчинення нових правопорушень.

Апеляційні доводи потерпілого про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_9 є людиною невиправною, на думку суду апеляційної інстанції - є безпідставними та такими, що суперечать положенням статті 50 КК України.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений декілька разів, наполегливо, публічно просив вибачення у потерпілого та виразив бажання відшкодувати йому шкоду, що свідомо та суб`єктивно було відхилено потерпілим, що на думку колегії суддів не може свідчити про обґрунтованість доводів потерпілого щодо відсутності щирого каяття та небажання обвинуваченим фактично відшкодувати шкоду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням та можливе виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони мають суто суб`єктивний характер та свідчать про наявні раніше виникненні неприязні стосунки між обвинуваченим та потерпілим, які виникли 09 вересня 2021.

Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку суду апеляційної інстанції, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам статтей 50, 65 КК України, за своїм видом, розміром є справедливим та співмірним.

Посилання потерпілого на вчинення ОСОБА_9 злочину в стані алкогольного сп`яніння, не може бути прийнято до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки матеріали кримінального провадження таких відомостей не містять.

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції, не встановлено правових підстав для зміни чи скасування вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2022, за доводами апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: