Справа № 573/1492/21
Номер провадження 1-кс/573/49/23
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

психолога ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля клопотання старшого слідчого відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відносно підозрюваного

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянина України, уродженця м. Білопілля Сумського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна базова загальна середня, непрацюючого, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до ст. 89 КК України раніше несудимого,

запобіжного заходу у виді тримання під вартою

у с т а н о в и в :

26 січня 2023 року старший слідчий СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання вмотивоване тим, що СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 серпня 2021 року за №0000240, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 липня 2021 близько 01 години неповнолітній ОСОБА_5 , 2003 року народження за попередньою змовою з ОСОБА_9 вирішили скоїти крадіжку майна, поєднану з проникненням у житло ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 прибули за вищевказаною адресою та, перелізши через огорожу, проникли на територію домогосподарства.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_9 підійшли до вхідних дверей будинку та шляхом ударів руками і ногами відчинили їх. Побачивши в кімнаті будинку власника господарства, у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 раптово виник прямий умисел, на заволодіння майном останнього шляхом здійснення розбійного нападу на нього та вчинення вбивства з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вбивство, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 збили з ніг потерпілого. Після цього ОСОБА_9 умисно почав наносити удари кулаками в область тулуба, грудної клітини, сонячного сплетіння та серця ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_5 тримав останнього, не даючи змоги уникнути ударів, і таким чином діючи умисно та цілеспрямовано, розуміючи, що ОСОБА_9 наносить удари у життєво важливі органи, що може призвести до смерті ОСОБА_10 , тобто маючи намір на заподіяння його смерті. Від отриманих травм потерпілий ОСОБА_10 помер.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №76 від 07 липня 2021 року, причиною смерті ОСОБА_10 є: «Напад з застосуванням фізичної сили з метою вбивства. Гостре малокрів`я органів, гостра кровотеча, травма печінки».

Продовжуючи, свої протиправні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , розуміючи, що вони подавили волю потерпілого і останній не може їм завадити, відкрито заволоділи мідним мотком електричного дроту, що знаходився в будинку потерпілого, чим завдали матеріальних збитків.

У подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_9 використали викрадений дріт у своїх корисливих цілях.

09 липня 2021 року о 18 годині 45 хвилин ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України. У порядку ст. ст. 135, 136 КПК України повідомлення про підозру вручено опікуну неповнолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_11 .

Слідчий вказує, що причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного злочину повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

На даний час існують передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які вказують на необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що кримінальні правопорушення, передбачені п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких. Одразу після скоєння злочинів останній зник з м. Білопілля та тривалий час переховувався від правоохоронних органів, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Підозрюваний неодружений, не працює, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків, здатних забезпечити його правомірну поведінку.

Крім того, після вчинення злочинів ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 перекидали речі в будинку потерпілого з метою інсценування вчинення іншого кримінального правопорушення, перенесли та заховали труп ОСОБА_10 та інші речові докази, у зв`язку з чим існує ризик того, що підозрюваний може знищити або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Також, враховуючи, що у зв`язку зі складністю провадження та вчинення злочину групою осіб, не проведено допит усіх мешканців будинків, повз які ОСОБА_5 переносив труп ОСОБА_10 , існує ризик незаконного впливу підозрюваного на невстановлених свідків, що в подальшому може вплинути на хід досудового розслідування.

Крім того, вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення викликали значний суспільний резонанс у Сумському районі та м. Білопілля, обурення місцевого населення, що підтверджується висвітленням даної події на сайтах інформаційного порталу «СТОПКОР», газети «АНКОР ОНЛАЙН», а також великою кількістю репостів та обговорень у коментарях під публікаціями в соціальній мережі Фейсбук, у зв`язку з чим є ризик тиску на ОСОБА_5 зі сторони громадськості, що може призвести до небезпеки його життю та здоров`ю та інших негативних наслідків, які можуть вплинути на хід розслідування.

З огляду на викладене вище, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід, який би припинив його подальшу злочинну поведінку і повністю забезпечив виконання останнім процесуальних обов`язків, у виді тримання під вартою на строк 60 діб без можливості внесення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав. Не заперечував проти застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_12 просив застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 29 Конституції України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини, ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому, факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року вказано, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Як вбачається зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, пред`явлена ОСОБА_5 підозра за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України має місце та підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Зокрема, заявою ОСОБА_9 про вчинення ним кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події за участі останнього, в ході якого виявлено труп ОСОБА_10 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 , який вказав, що злочин вчиняв разом з ОСОБА_5 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України є обґрунтованою.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що з метою уникнення покарання за вчинені кримінальні правопорушення підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а вчинення інших правопорушень або порушення громадського порядку може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Matznetter v. Austria», «Letellier v. France»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, може вдатися до відповідних дій, враховуючи тяжкість покарання, яка загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, відсутність сталих соціальних зав`язків, а також з огляду на те, що відразу після скоєння злочинів він переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Також слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про існування ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, оскільки до вчинення інкримінованих злочинів, він притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні та підозрюваних, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків, які є для нього відомими.

Водночас слідчий суддя не погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що існує ризик знищення підозрюваним речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, так як кримінальне провадження №0000240 відносно ОСОБА_5 виділене з кримінального провадження №0000204 відносно ОСОБА_9 , в якому ухвалений вирок та вирішена доля речових доказів.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, а саме: за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, а за ч. 4 ст. 187 КК України від 8 до 15 років позбавлення волі, тяжкі наслідки, що настали у вигляді смерті потерпілого, а також дані щодо особи підозрюваного, який після вчинення злочину довгий час переховувався від правоохоронних органів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінується підозрюваному, дані про особу ОСОБА_5 , характер та тяжкість злочинів, у вчиненні яких останній підозрюється, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні даної ухвали не визначає підозрюваному розмір застави.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 3, 29 Конституції України, ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно підозрюваного за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянина України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно з ст. 89 КК України раніше не судимого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 години 24 березня 2023 року включно.

Виконання даної ухвали покласти на Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя