Справа № 446/377/21
УХВАЛА
про відмову у задоволенні клопотання

21.11.2022 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в ході розгляду обвинувального акта в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020 за № 0000707 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 369,ч.2 ст. 191 КК України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 369 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України клопотання захисника ОСОБА_9 про визнання доказів очевидно недопустимими та виключення їх з числа доказів,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 369,ч.2 ст. 191 КК України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 369 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказами у кримінальному провадженні заявлених стороною обвинувачення в клопотанні щодо порядку та обсягу дослідження доказів по справі. Зокрема, вказав про те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 на момент події та досудового розслідування являлась працівником правоохоронного органу, відтак досудове розслідування у даному криміналному проваджені повинно було здійснюватись слідчими органів ДБР. Натомість слідчі органів Національної поліції у Львівській області, які здіснювали досудове розслідування, діяли поза межами КПК, відтак на його думку заявлені у клопотанні прокурора докази у даному кримінальному провадженні слід визнати очевидно недопустимими та виключити їх з числа доказів заявлених для дослідження стороною обвинувачення

В судовому засіданні захисники та обвинувачені клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор заперечували щодо задоволення вказаного клопотання, зіславшись на його безпідставність та передчасність, просив відмовити у його задоволенні.

Представник потерпілої сторони підтримали позицію адвоката ОСОБА_9 .

Вислухавши клопотання та думку захисників обвинуваченого, думку обвинуваченого, думку прокурора, думку представника потерпілого, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Суд, керуючись загальними засадами здійснення кримінального провадження, перед безпосереднім дослідженням доказів має забезпечити змагальність, рівність сторін, свободу в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, здійснення ними інших процесуальних прав, зокрема щодо подання клопотання про визнання доказів недопустимими, а також відомостей, які свідчать про їх очевидну недопустимість, тощо.

Слід зазначити, що доказами у кримінальному провадженні згідно зі ст. 84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Застосоване законодавцем при наданні визначення поняття докази формулювання фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку та положення ч. 3 ст. 17 КПК України про те, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, свідчать, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Отже, оскільки під час судового розгляду не було встановлено очевидної недопустимості вищезазначених доказів, відтак на думку суду такий висновок захисника обвинуваченої є передчасним, оскільки вищезазначені докази не були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотань захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про визнання доказів недопустимими слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 89, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

захисника ОСОБА_9 про визнання доказів очевидно недопустимими та виключення їх з числа доказів - відмовити повністю.

Повний текст ухвали виготовлено 25.11.2022.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1