Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/611/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000983 від 11 грудня 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 - 43431 грн. 44 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 400 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 15000 грн. витрати на правову допомогу.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду, а ОСОБА_9 виправдати у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

На обґрунтування своїх вимог зазначає про неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що суд безпідставно на його думку не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що коли він повернувся додому потерпіла ОСОБА_11 лежала на підлозі і в неї була кров на голові та обличчі, а тілесні ушкодження вона могла отримати в момент коли ОСОБА_9 допомагав їй зайти до будинку, оскільки саме в цей момент він прикладав значні зусилля, які були спрямовані на ділянку печінки та мали різний характер впливу, що потім спровокувало внутрішню кровотечу та смерть потерпілої.

Крім того, захисник вважає, що суд безпідставно в основу вироку поклав показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не були очевидцями цих подій, а лише в судовому засіданні при допиті повідомили, що вони бачили на тілі ОСОБА_11 синці, походження яких потерпіла пояснила, що це зробив ОСОБА_9 .

На думку сторони захисту, матеріали даного кримінального провадження не містять об`єктивних даних та достовірних доказів, які б з об`єктивністю свідчили про те, що саме ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких настала смерть, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

В аналогічній за змістом апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, його виправдати у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

ОСОБА_9 вважає, що висновки суду про умисне заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень не відповідають дійсності, оскільки він лише допомагав потерпілій зайти до будинку, оскільки остання лежала на підлозі та була вся в крові, у зв`язку з цим на його думку, суд під час розгляду даного кримінального провадження допустив неповноту та необ`єктивність при оцінки доказів, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої при слідуючих обставинах.

Так, 08.12.2019 року в денний час, ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання в будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 умисно наніс останній декілька ударів кулаками рук в область голови та тулубу, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми органів черевної порожнини з забоєм та розривом печінки, крововиливу в брижу тонкого кишківника, синців у края реберної дуги справа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1135 від 10.01.2020 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час їх спричинення; тупої травми органів грудної клітини з переламами ребер та крововиливами в міжреберні м`язи в місцях переломів, які відповідно до висновку вищевказаної експертизи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я; тупої травми голови та тулуба: рана в лівій тім`яній ділянці, множинні синці на обличчі, грудній клітині, верхніх та нижніх кінцівках та в ділянці промежини, які відповідно до висновку вищевказаної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим з об`єктом (ми), індивідуальні властивості якого (их) в ушкодженнях не відобразились та які згідно висновку судово-гістологічної експертизи утворились в термін до 3-х діб.
Внаслідок тупої травми черевної порожнини з ушкодженням печінки, яка ускладнилась внутрішньочеревною кровотечею, настала смерть ОСОБА_11 , про що свідчать дані судово-медичної експертизи трупа та підтверджуються даними судово-гістологічної експертизи.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають за таких підстав.

За змістом положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України, який в процесі сварки, умисно, з неприязні, наніс потерпілій ОСОБА_11 удари руками в область голови та тулуба, в результаті яких останній були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до її смерті є правильною, а винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- рапортом старшого інспектора-чергового Коваленка Кіровоградського РВП КВП ГУНП у Кіровоградській області від 10.12.2019, яким зафіксовано, що ОСОБА_9 , який мешкає по АДРЕСА_1 , повідомив, що 10.12.2019 року близько 20:00 за місцем їх спільного проживання померла дружина ОСОБА_11 . Виїздом слідчо-оперативної групи на місце у будинку за вказаною адресою на ліжку в одній із кімнат будинку виявлено труп ОСОБА_11 , попереднім оглядом якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та гематом на тулубу, сідницях та ногах (том 1, а.п.134);
- протоколом огляду місця події від 10.12.2019, з відеозаписом, яким оглянуто подвір`я домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де в кімнаті № 2 виявлено труп ОСОБА_11 з тілесними ушкодженнями (синцями та саднами). Біля вхідних дверей на бетонному покритті мається пляма речовини бурого кольору. Всередині пральної машинки, яка знаходиться у кімнаті № 1, виявлено елементи одягу з слідами речовини бурого кольору. (том 1, а.п.136-145);
- копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_11 № 1250 від 11.12.2019 та довідкою про причину смерті № 1250, згідно яких причиною смерті ОСОБА_11 є закрита тупа травма черевної порожнини з пошкодженням печінки (том 1, а.с.164);
- висновком експерта № 1135 від 10.01.2020, яким встановлено, що на трупі ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: тупа травма органів черевної порожнини з забоєм та розривом печінки, крововилив в брижу тонкого кішківника, синців у края реберної дуги справа; тупа травма органів грудної клітини з переламами ребер та крововиливом в міжреберні м`язи в місцях переломів; тупа травма голови та тулуба: рана (1) в лівій тім`яній ділянці, множинні синці на обличчі, грудній клітині, верхніх та нижніх кінцівках, та в ділянці промежини. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (ми), індивідуальні властивості якого (их) в ушкодженнях не відобразились та згідно висновку судово-гістологічної експертизи утворились в термін до 3-х діб та відносяться до категорії: тупа травма органів черевної порожнини з забоєм та розривом печінки, крововилив в брижу тонкого кішківника, синців у края реберної дуги справа до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час їх спричинення, згідно "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 п.п. 2.1.3л; тупа травма органів грудної клітини з переламами ребер та крововиливом в міжреберні м`язи в місцях переломів до категорії середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, згідно "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 п.п.2.2.1в; тупа травма голови та тулуба: рана в лівій тім`яній ділянці, множинні синці на обличчі, верхніх кінцівках, на грудній клітині та в ділянці промежини до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 п.п.2.3.2б; 2.3.5. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої травми черевної порожнини з ушкодженням печінки, яка ускладнилась внутрішньочеревною кровотечею, від чого і настала смерть, про що свідчать дані судово-медичної експертизи трупа та підтверджуються даними судово-гістологічної експертизи. При судово-токсикологічній експертизі в крові від трупа гр. ОСОБА_11 виявлений етиловий алкоголь в кількості - 2,92 г/дм3, що згідно літературним даним відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння (том 1, а.п.167-172);
- висновком експерта № 1947/1948 від 20.12.2019 року, яким встановлено морфологічні ознаки децентралізації кровотоку, сладжі та тромби в деяких судинах. Забій та двомоментний розрив печінки. Крововилив в м`які тканини промарковані як «крововилив з краю реберної дуги справа №2». Орієнтовний термін їх утворення приблизно до 3-х діб. «Крововилив край реберної дуги справа №1», та в тканинах промаркованих як «міжреберний м`яз», та брижі наявні крововиливи орієнтовною давністю утворення до 3-х годин (том 1, а.п.173-174);
- протоколом слідчого експерименту від 24.01.2020 за участю підозрюваного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , під час якого ОСОБА_9 показав та пояснив, яким чином він 08.12.2019 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а саме один удар по тулубу зліва та один удар по тулубу в область печінки, після яких остання сіла на диван (том 1, а.п.216-219);
- додатковим висновком експерта до висновку № 1135 від 31.01.2020, відповідно до якого механізм та локалізація тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми черевної порожнини не суперечить показам, на які вказує в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.01.2020 ОСОБА_9 за його участю, але кількість травматичних впливів не відповідає кількості виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 при проведенні судово-медичної експертизи (том 1, а.п.224-229);
- переглянутим відеозаписом до протоколу проведення слідчого експерименту, на якому відображено за яких обставин ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 тілесні ушкодження (т.1, а.п.220).
Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_9 у заподіянні потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, які стали наслідком її смерті, послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також показання експерта ОСОБА_15 , які за висновком суду узгоджуються з вищевказаними письмовими доказами, і по суті спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_8 про його непричетність до нанесення потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Отже, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що районний суд ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у даному кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, дійшов правильного висновку про те, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_9 щодо непричетності до злочину, на думку колегії суддів, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 щодо відсутності у ОСОБА_9 мотиву (неприязні) та доведеного умислу на спричинення потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до її смерті, колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення по даній категорії справ, якщо особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті, хоча мала б її передбачити, такі дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, колегія суддів дійшла однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_9 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілій ОСОБА_11 в результаті умисних ударів в область голови та тулуба, що призвело до її смерті.

Доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_9 не міг нанести потерпілій ОСОБА_11 удар від якого вона померла, а міг нанести ОСОБА_16 , спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 1135 від 10.01.2020 року, згідно якого на тілі ОСОБА_11 виявлено одну травму черевної порожнини із забоєм та розривом печінки, що в поєднанні з визнанням обвинуваченим нанесення удару ОСОБА_11 в область печінки, що підтверджується слідчим експериментом, додатковим висновком експерта від 31.01.2020 до експертизи № 1135 та вказує на причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого з наслідками, що настали та виключає причетність іншої особи до нанесення вказаного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки множинних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , що спричинили пошкодження печінки, судово-медичною експертизою не встановлено.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що версія про можливість отримання ОСОБА_11 травми від падіння з драбини, що спричинило її смерть також не знайшла свого підтвердження, оскільки згідно показів судово-медичного експерта ОСОБА_15 , дослідження тіла ОСОБА_11 виключає таку причину настання смерті.

У даному випадку, очевидно, що конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виник з неприязні під впливом алкоголю, місце події, спосіб нанесення, кількість, характер і локалізація чисельних тілесних ушкоджень (тупої травми органів черевної порожнини з забоєм та розривом печінки, крововиливу в брижу тонкого кишківника, синців у края реберної дуги справа, тупої травми органів грудної клітини з переламами ребер та крововиливами в міжреберні м`язи в місцях переломів, тупої травми голови та тулуба) а також причина смерті потерпілої ОСОБА_11 , у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_9 усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення ударів руками в область голови та тулубу, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто, ОСОБА_9 діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких вона померла.

Думка обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про те, що слідством не перевірена версія про причетність інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_17 є хибною, оскільки досудове розслідування проводилося в повному обсязі, на підставі заяви про злочин, з допитами усіх можливих свідків та проведенням експертиз, які вказали на причетність саме ОСОБА_9 до нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , від отримання яких настала смерть останньої.

При цьому показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені судом в основу вироку та по суті спростовують версію про заподіяння ОСОБА_17 тілесних ушкоджень іншими особами.
Доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями свідків та самого обвинуваченого ОСОБА_9 , який по суті факт нанесення ОСОБА_17 тілесних ушкоджень (ударів руками в голову та тулуб) не оспорює.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, а також відсутність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, констатуються ними формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 , покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, пенсіонер, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, які пом`якшують ОСОБА_9 покарання судом не встановлені.

Обставину, яка обтяжуює ОСОБА_9 покарання суд встановив вчинення злочину щодо подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, його особи, який вчинив, умисне, тяжке, кваліфіковане, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_9 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України у виді 9 років позбавлення волі є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000983 від 11 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4