Постанова

іменем України

06 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 515/1791/19

провадження № 51-461 км 23

Верховний Суд колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 14 вересня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000241 від 05 серпня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізмаїл Одеської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Арцизького районного суду Одеської області від 14 вересня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 серпня 2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04 серпня 2019 року в період часу з 17:30 до 19:00, керуючись корисливим мотивом, прибув до дачного будинку, розташованого на АДРЕСА_2 , де через незачинену хвіртку потрапив до двору, після чого шляхом зняття москітної сітки та відкриття вікна проник до приміщення дачного будинку, звідки умисно, повторно, таємно викрав майно ОСОБА_8 , а саме: грошові кошти у сумі 12 500 грн, 600 доларів США (14 610 грн по курсу валюти НБУ станом на 04 серпня 2019 року), а також пристрій травматичної дії «ПМ-РФ», калібру 9 мм, № НОМЕР_1 вартістю 14 000 грн, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 41 100 грн.

Крім того, ОСОБА_6 04 серпня 2019 року в період часу з 22:00 до 23:00, керуючись корисливим мотивом, з метою викрадення чужого майна, прибув до бази відпочинку «Чорне море», розташованої по АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до кімнати № НОМЕР_2 , яку винаймала ОСОБА_9 , звідки умисно, повторно, таємно викрав майно останньої, а саме: гаманець вартістю 95 грн, грошові кошти у сумі 1 500 грн, 2 долари США (48,70 грн по курсу валюти НБУ станом на 04 серпня 2019 року) та офіційний документ - банківську картку Акціонерного банку «Південний», якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 1 643,70 грн.

Таким чином своїми протиправними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, та ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційних документів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить рішення судів попередніх інстанцій змінити та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також виключити з вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду посилання на призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

На обґрунтування своїх доводів прокурор вказує, що станом на 20 грудня 2022 року, тобто на момент розгляду апеляційним судом даного кримінального провадження, з дня вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України (04 серпня 2019 року), минуло понад 3 роки, при цьому перебіг давності відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України не зупинявся, а тому строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності в силу п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України закінчився, на що суд апеляційної інстанції не звернув увагу.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити у повному обсязі.

Засуджений ОСОБА_6 погодився із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При вирішенні питання про наявність зазначеної у п. 2 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися ст. 413 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

У своїй касаційній скарзі прокурор стверджує, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що станом на момент постановлення ухвали суду апеляційної інстанції, з дня вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, минуло понад 3 роки, тобто закінчилися строки давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для зміни рішень судів попередніх інстанцій.

Положеннями ст. 285 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, класифікується як кримінальний проступок, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, останній вчинив 04 серпня 2019 року, а ухвала апеляційного суду була постановлена 20 грудня 2022 року, отже на час набрання вироком законної сили з моменту викрадення засудженим офіційного документу (диспозиція ч. 1 ст. 357 КК України), минуло понад 3 роки, тобто строк давності закінчився, про що прокурор обґрунтовано зазначив у своїй касаційній скарзі.

Отже, приймаючи рішення, суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Разом з тим, враховуючи специфіку касаційного перегляду, наявність передбачених ст. 440 КПК України повноважень у касаційного суду на закриття кримінального провадження при встановленні обставин, передбачених ст. 284 КПК України, висловлену ОСОБА_6 у судовому засіданні згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України в цій частині, суд касаційної інстанції у даному конкретному кримінальному провадженні має процесуальну можливість ухвалити остаточне рішення.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18, провадження № 51-413 кмо21).

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України вирок суду першої інстанції необхідно скасувати, а ухвалу суду апеляційної інстанції - змінити в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 357 КК України та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження у цій частині закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Водночас підстав для подальшого застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України Верховний Суд не вбачає.

З урахуванням викладеного касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Арцизького районного суду Одеської області від 14 вересня 2020 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 357 КК України скасувати.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року змінити.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 357 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України закрити кримінальне провадження в цій частині у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Виключити з вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду посилання на призначення покарання засудженому на підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У решті рішення судів попередніх інстанцій залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3