Справа № 366/683/23
Провадження № 1-кс/366/166/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2023 року смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого групи слідчих - начальника слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000436, внесеному в ЄРДР 02.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 324 КК України (16.03.2023 року кримінальне правопорушення перекваліфіковано на ч. 1 ст.115 КК України), про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки смт. Іванків Іванківського району Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий групи слідчих - начальник слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді в рамках зазначеного кримінального провадження з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання мотивоване наступним.

У невстановлений час, на ґрунті сталих неприязних відносин з ОСОБА_9 , у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на умисне вбивство останнього.

Переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне спричинення смерті іншій людині та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків для ОСОБА_9 у вигляді смерті, ОСОБА_5 придбала у невстановленому місці та у невстановлений спосіб високотоксичну хімічну речовину, що містить в своєму складі такий хімічний елемент як «талій».

Крім цього, з метою здійснення вбивства ОСОБА_9 , у невстановлений час та у невстановленому місці ОСОБА_5 придбала пляшку алкогольного напою «OAKHEART Spised» ємністю 0,5 л., в яку у невстановлений спосіб додала високотоксичну хімічну речовину, що містить в своєму складі хімічний елемент «талій».

13.02.2023 року, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, маючи на меті ввести в оману потерпілого ОСОБА_9 та схилити його до отримання отруєного напою надіслала повідомлення з номеру стільникового зв`язку щодо виграшу останнім подарунку у вигляді алкогольного напою та солодощів, які будуть надіслані йому поштовою службою ТОВ «Нова пошта» до відділення №1 смт. Іванків Вишгородського району Київської області.

19.02.2023 року, ОСОБА_9 отримав поштове відправлення, приніс пляшку алкогольного напою «OAKHEART Spised» ємністю 0,5 л. до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де 21.02.2023 року самостійно вжив частину цього напою, після чого у нього різко погіршився стан здоров`я та 22.02.2023 року його госпіталізовано до Іванківської ЦРЛ, звідки в подальшому переведено для лікування до Київської обласної клінічної лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №88 від 09.03.2023 виданого КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи», причиною смерті ОСОБА_9 є гостра ішемічна хвороба серця.

16.03.2023 в порядку ст.ст. 111, 276-277 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному вбивстві.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування кримінального провадження доказами.

Мотивуючи клопотання щодо необхідності застосування запобіжного заходу підозрюваній у вигляді тримання під вартою, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, під тяжбою отримання покарання, з метою його уникнення, може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду. Крім цього, підозрювана не має на утриманні дітей, не працевлаштована, на переконання слідчого не має стримуючих соціальних зв`язків, які можуть дисциплінувати її поведінку та стримувати її на території Вишгородського району Київської області, та/або м. Києва;

- ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно (шляхом підбурювання, залякування, вмовляння) впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, у тому числі здійснювати відносно останніх насильницькі дії із застосуванням отрут. ОСОБА_5 відомо про анкетні дані та місця проживання потерпілої та свідків у кримінальному провадженні, оскільки їй надані копії клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з додатками, у яких відображені такі відомості. Слідчий також посилається на існування ризику незаконного впливу на свідків з огляду на те, що показання таких свідків у відповідності до ст. 23 КПК України сприймаються судом лише усно в судовому засіданні, а суд не вправі обґрунтовувати своє рішення показаннями, які отримані слідчим та прокурором, а також посилатись на них у відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України;

- ОСОБА_5 вчинила злочин проти життя та здоров`я особи загально небезпечним способом з використанням конспірації та отрут, що на переконання слідчого не виключає використання подібних методів вчинення нових злочинів щодо свідків та інших учасників кримінального провадження під час її перебування на волі. Слідчий зазначає, що такі факти свідчать про деформований стан правосвідомості підозрюваної та схильність останньої до злочинів проти життя особи.

Слідчий вважає за неможливе застосування відносно підозрюваної ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, посилаючись на те, що останні не зможуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, а обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного соціального інтересу, що незважаючи на принцип презумпції невинуватості, перевалює над принципом поваги до свободи особистості.

За наведених обставин слідчий просить застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового засідання.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні також підтримав клопотання слідчого з наведених у ньому підстав, при цьому пояснив що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час існують.

Підозрювана ОСОБА_5 , після роз`яснення їй слідчим суддею її прав, визначених ч. 2 ст. 193 КПК України, на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась від дачі показань.

Захисник підозрюваної, адвокат ОСОБА_6 заперечив проти застосування відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на його думку підозра його підзахисній є необґрунтованою. Додані до клопотання матеріали кримінального провадження не містять відомостей про вручення підозрюваній письмового повідомлення про підозру. Також захисник просив викликати для заслуховування потерпілу ОСОБА_7 щоб остання повідомила у судовому засіданні відомі їй обставини, за яких ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, а також свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , зокрема для того, щоб останній пояснив про те, чи дійсно він впізнав ОСОБА_5 а не іншу особу на фотознімках, які йому показували поліцейські. Крім цього, захисник вважає, що матеріали відеозаписів, які оглянуті протоколами огляду, отримані органом досудового розслідування в порушення вимог КПК України, оскільки отримані без ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів. Захисник просив, у разі прийняття слідчим суддею рішення про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, застосувати відносно останньої більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

У судовому засіданні захисник долучив до матеріалів справи характеристику з ІНФОРМАЦІЯ_3 на ОСОБА_5 , згідно з якою остання працює в зазначеному ТОВ на посаді ІНФОРМАЦІЯ_4 та за своїми моральними, професійними та людськими якостями характеризується позитивно

Слідчий ОСОБА_4 заперечив проти доводів захисника в частині порушення отримання органом досудового розслідування матеріалів оглянутих відеозаписів, при цьому послався на зміни в КПК України, зокрема на положення ст. 245-1 цього Кодексу, які визначають альтернативність отримання матеріалів відеозапису слідчим та прокурором без ухвали слідчого судді. Також слідчий пояснив, що виклик у судове засідання свідка ОСОБА_10 займе значний час, тоді як аналогічні показання стосовно впізнання ОСОБА_5 надані свідком ОСОБА_11 , доставити якого у судове засідання можливо у день розгляду клопотання та орган досудового розслідування має можливість здійснити таке доставлення.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона працює медичним працівником. Померлий ОСОБА_9 є її цивільним чоловіком. Останній 22.02.2023 року отримав посилку з відділення «Нової Пошти» в смт. Іванків, про що повідомив потерпілу. В цій посилці знаходилась пляшка алкогольного напою та цукерки. Чоловік вжив алкоголь, після чого його стан самопочуття погіршувався, з кожним днем йому ставало все гірше. Чоловік не міг ходити на ногах, потерпіла возила його на інвалідному візку, всіляко намагалась боротись за його життя, возила в лікарню, доглядала тощо, однак ОСОБА_9 помер в тяжких фізичних муках. Вона викликала поліцію, та в подальшому добровільно надала поліцейським мобільний телефон померлого ОСОБА_9 .

Захисник підозрюваної, адвокат ОСОБА_6 запитав потерпілої про те, чи впевнена вона у тому, що телефон, який вона надала поліцейським був саме ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_7 відповіла, що телефон дійсно є ОСОБА_9 , а його вона впізнала за тріщинами на екрані і впевнена, що цей телефон належав саме ОСОБА_9 .

Адвокат ОСОБА_6 наголосив на тому, що показання потерпілої в судовому засіданні не відповідають її показанням, які вона надавала в ході свого допиту, зокрема, згідно протоколу допиту чоловік отримав посилку 19.02.2023 року, тоді як в судовому засіданні потерпіла стверджує про 22.02.2023 року як дату отримання посилки.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що можливо і помилилась з датою отримання посилки її чоловіком ОСОБА_9 , однак така помилка є не суттєвою.

Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно листа Голови Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 548/0/158-22 від 01.09.2022 року, Іванківський районний суд Київської області уповноважений розглядати клопотання СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, слідчий СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 уповноважений на звернення до слідчого судді Іванківського районного суду Київської області із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 цієї статті, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 є раніше не судимою, якій інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено у разі доведеності її вини покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років позбавлення волі.

Отже, відносно ОСОБА_5 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті (особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт), не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Припис першого речення ч. 2 ст. 177 КПК визнає достатньою підставою для слідчого судді/суду його переконаність, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Водночас комплексний аналіз приписів ч. 1 та 2-го речення ч. 2 ст. 177 КПК свідчить, що слідчий суддя повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення слідчого/прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою чи домашній арешт).

Окрім власне припущень, слідчому судді мають бути подані конкретні докази реального існування спроби/спроб (ч. 2 ст. 177 КПК). Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК. Тому якщо слідчий/прокурор не доведе суду, що існують підстави для застосування запобіжного заходу, не доведе наявність обґрунтованої підозри чи наявність спроб, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, то таке клопотання вважається незаконним і не підлягає задоволенню.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

-здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК);

-пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово наголошував на тому, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016)

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ч. 1, 5 та 6 ст. 9 КРК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід зазначити, що кваліфікація дій підозрюваної особи не тягне за собою автоматичне визнання її вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, вона до винесення вироку вважається такою, яка не винувата у вчиненні злочину, який їй інкримінується, а тому, слідчий суддя вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлена підозра, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без зазначення підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) зазначено, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

В п.85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.), зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» (№72967/01 від 01.03.2007 р.), обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обгрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

В Рішенні ЄСПЛ «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05 від 01.06.2006 р.) сказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ЄСПЛ "Строган проти України", № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 p.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

З моменту ратифікації Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Серед них відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Щодо доводів учасників судового засідання.

Захисник підозрюваної, адвокат ОСОБА_6 заперечуючи проти задоволення клопотання слідчого про застосування відносно його підзахисної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилався на те, що підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою.

Разом з цим, конкретних обставин такої необґрунтованості всунутої ОСОБА_5 підозри захисником не наведено, а зміст висунутої підозри є зрозумілим, відповідає опису інкримінованого підозрюваній злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме письмове повідомлення про підозру відповідає критеріям, визначеним ст. 277 КПК України.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя критично ставиться до доводів захисника стосовно необґрунтованості підозри.

Крім цього, захисник посилався на те, що додані до клопотання матеріали кримінального провадження не містять відомостей про вручення підозрюваній письмового повідомлення про підозру, про що слідчий суддя зазначає наступне.

З матеріалів доданого до клопотання кримінального провадження слідує, що 16.03.2023 року начальником слідчого відділу СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , яке погоджене з прокурором Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто вчинення умисного вбивства.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України є умисним особливо тяжким злочином, відповідно особа, яка його вчиняє у повній мірі розуміє наслідки, які можуть для неї настати, а також розуміє те, що за фактом вчинення злочину проводитиметься досудове розслідування.

З метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, особа, причетна до вчинення такого злочину, ухиляється від органу досудового розслідування або вчиняє інші дії, які унеможливлять притягнути її до відповідальності.

Згідно долучених до клопотання рапортів о/у ВКП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, останні проводили оперативно-розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 , однак встановити її місцезнаходження не надалось можливим. За адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 станом на 16.03.2023 року не проживає.

З огляду на вжиті органом досудового розслідування заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 для повідомлення їй про підозру після складання такого повідомлення, ОСОБА_5 в силу положень ч. 1 ст. 42 КПК України є підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Аналогічні висновки наведені в ухвалі слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 16.03.2023 року.

Разом з цим, згідно доданої до клопотання копії повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 16.03.2023 року, 17.03.2023 року о 12 год. 46 хв. ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_12 під підпис вручено письмове повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 115 КПК України.

За наведених обставин доводи захисника про відсутність відомостей про вручення повідомлення про підозру є необґрунтованими.

У судовому засіданні захисник просив викликати для заслуховування потерпілу ОСОБА_7 . Це клопотання задоволено, потерпіла з`явилась у судове засідання та пояснила всі відомі їй обставини кримінального правопорушення, про що зазначено вище.

Також захисник просив викликати у судове засідання свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_10 .

У задоволенні цього клопотання захисника слідчим суддею відмовлено, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 17.03.2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 16.03.2023 року, ОСОБА_5 затримано 17.03.2023 року о 12 год. 40 хв.

Таким чином, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу має бути завершеним слідчим суддею не пізніше 12 год. 40 хв. 20.03.2023 року.

За ч. 9 ст. 135 КПК України особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Слід зазначити, що згідно доданого до клопотання протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , останній проживає в м. Київ, що територіально є відділеним від Іванківського районного суду Київської області.

Враховуючи час розгляду клопотання (18.03.2023 року), а також враховуючи місце проживання свідка, слідчий суддя приходить до висновку, що навіть у разі якнайшвидшого виклику свідка у судове засідання, останньому в силу положень ч. 9 ст. 135 КПК України слід надати необхідний час для підготовки та прибуття до суду, а це може призвести до завершення визначеного вище часу розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, що матиме за собою наслідком звільнення ОСОБА_5 із зали судового засідання без прийняття за розглядом клопотання повного, всебічного та обґрунтованого рішення.

Також слідчий суддя звертає увагу, що особа, яка є свідком у кримінальному провадженні, не є обмеженою у свободі пересування та на неї не покладається обов`язок знаходитьсь в органі досудового розслідування чи в суді, вона не зобов`язана бути максимально наближеною територіально до цих органів або за першою вимогою прибувати до них.

Слідчий суддя також враховує, що аналогічні за змістом показання, які надав згідно протоколу допиту свідок ОСОБА_10 (впізнання особи ОСОБА_5 ), містяться у протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 06.03.2023 року, який проживає в смт. Іванків Вишгородського району Київської області.

Слідчий у судовому засіданні наголосив, що свідка ОСОБА_11 можливо доставити у судове засідання та орган досудового розслідування може це зробити.

Разом з цим, захисник ОСОБА_6 не наполягав на участі свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні.

Таке клопотання з урахуванням наведених обставин, слідчий суддя розцінює як зловживання визначеними КПК України правами з метою затягування часу та подальшого звільнення його підзахисної ОСОБА_5 без повного розгляду обставин, які наведені у клопотанні.

Крім цього, захисник вважає, що матеріали відеозаписів, які оглянуті протоколами огляду, отримані органом досудового розслідування в порушення вимог КПК України, оскільки отримані без ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів.

Слідчий суддя не приймає до уваги це твердження захисника з огляду на таке.

Законом № 2137-IX від 15.03.2022 року, доповнено КПК України статтею 245-1, яка передбачає зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису.

Зі змісту положень цієї статті слідчий, прокурор має право на зняття таких показань, при цьому вимоги статті не передбачають наявності при цьому ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів.

Відповідно до ч. 5 та 6 цієї статті, зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису здійснюється у присутності слідчого, прокурора шляхом самостійного копіювання особою, яка є власником або володільцем відповідних приладів та засобів, або копіювання такою особою за участю спеціаліста відповідних записів на носії, які надаються слідчим, прокурором. Надання таких копій на носіях, особи, яка є власником або володільцем відповідних приладів та засобів, здійснюється за бажанням такої особи.

Про здійснення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу.

Про такі зміни в КПК України також наголошено слідчим у судовому засіданні.

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає порушень вимог КПК України щодо отримання та огляду відеозаписів з камер відео спостереження.

Також захисник наголошував на тому, що згідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 , остання пояснила, що ОСОБА_9 отримав посилку з «Нової Пошти» 19.02.2023 року, тоді як у судовому засіданні вона повідомила про дату отримання посилки як 22.02.2023 року.

На переконання слідчого судді з урахуванням обставин справи, такі розбіжності не мають жодного істотного значення у кримінальному провадженні, оскільки ніяким чином не впливають на наслідки кримінального правопорушення, тим більше не впливають на обставини, які враховуються слідчим суддею при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу.

Встановлені слідчим суддею обставини справи та посилання на докази, які їх обґрунтовують.

У невстановлений час та місці, ОСОБА_5 придбала високотоксичний хімічний препарат «талій» та невстановленим способом ввела його в пляшку алкогольного напою «OAKHEART Spised».

13.02.2023 року, ОСОБА_5 , з метою введення в оману ОСОБА_9 для отруєння останнього, надіслала повідомлення з номеру стільникового зв`язку щодо виграшу ОСОБА_9 подарунку в вигляді алкогольного напою та солодощів, які будуть надіслані йому поштовою службою ТОВ «Нова пошта» до відділення №1 смт. Іванків Вишгородського району Київської області.

19.02.2023 року, ОСОБА_9 отримав поштове відправлення, приніс пляшку алкогольного напою «OAKHEART Spised» ємністю 0,5 л. до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де 21.02.2023 року, де самостійно вжив частину цього напою. Після цього, у ОСОБА_9 різко погіршився стан здоров`я.

22.02.2023 року ОСОБА_9 госпіталізовано до Іванківської ЦРЛ, звідки в подальшому переведено для лікування до Київської обласної клінічної лікарні.

02.03.2023 року відомості внесені до ЄРДР за № 0000436 за ч. 4 ст. 321 КК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 помер внаслідок гострої ішемічної хвороби серця.

14.03.2023 року за висновками випробувань наданих зразків крові та сечі ОСОБА_9 , у останнього виявлено талій:

у крові (зразок 2,0 мл.) - 1,00 мг/кг;

у сечі (50 мл.) - 2, 60 мг/кг.

16.03.2023 року постановою старшого слідчого ВРЗЗКС СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_13 змінено кваліфікацію кримінального правопорушення на ч. 1 ст. 115 КК України.

16.03.2023 року, начальником СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 (слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні) відносно ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному вбивстві, яке погоджене з прокурором Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 (прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні).

16.03.2023 року до слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від слідчого у кримінальному провадженні, за погодженням з процесуальним прокурором надійшли одночасно клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_5 з метою її участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді від 16.03.2023 року дозволено затримання підозрюваної ОСОБА_5 , з метою її приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

17.03.2023 року підозрювану ОСОБА_5 затримано, останній вручено копію повідомлення про підозру у присутності захисника.

18.03.2023 року ОСОБА_5 доставлено до слідчого судді для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені у клопотанні обставини підтверджуються доданими до нього матеріалами кримінального провадження, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від 24.02.2023 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 03.03.2023 року; протоколом огляду місця події від 03.03.2023 року; протоколом огляду предмету від 09.03.2023 року; протоколом огляду речового доказу від 03.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 03.03.2023 року; протоколом огляду речей (відеозапису) від 03.03.2023 року за участю свідка ОСОБА_14 ; протоколом огляду речей (відеозапису) від 04.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 04.03.2023 року; протоколом огляду речей (відеозапису) від 04.03.2023 року; протоколом огляду речей (відеозапису) від 06.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 06.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.03.2023 року; протоколом огляду речей (відеозапису) за участю свідка ОСОБА_10 від 06.03.2023 року; протоколом пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 06.03.2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 06.03.2023 року; протоколом за проміжковими результатами проведення НСРД від 09.02.2023 року (нетаємно); протоколом випробувань дослідницько-випробувального токсикологічного центру № 3/28-А-293-23/1610-1611/126-127 від 14.03.2023 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_18 від 15.03.2023 року; постановою старшого слідчого ВРЗЗКС СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_13 про зміну кваліфікацію кримінального правопорушення на ч. 1 ст. 115 КК України від 16.03.2023 року; письмовим повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 16.03.2023 року; ухвалою слідчого судді від 16.03.2023 року про надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_5 від 16.03.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_5 від 17.03.2023 року.

Вивчивши зазначені докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є вагомими та у своїй сукупності свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо існування ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У клопотанні слідчий посилався на існування ризиків, передбачених п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Відповідно до положень ст. 12 КК України інкриміноване їй кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином.

За таких обставин, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість покарання, яке може бути до неї застосоване у разі доведеності винуватості, ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відомостей, які б свідчили про необґрунтованість існування такого ризику слідчим суддею не встановлено, підозрюваною та її захисником таких відомостей слідчому судді не наведено.

Крім цього, слідчим суддею враховується відсутність у підозрюваної на утриманні дітей, що не становитиме надмірно обтяжливих наслідків застосування саме такого виду запобіжного заходу.

Слідчий суддя не приймає до уваги посилання слідчого на відсутність у підозрюваної місця роботи, оскільки захисник ОСОБА_5 надав слідчому судді характеристику, згідно з якою підозрювана працює на посаді ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01.06.2018 року.

Разом з цим, існування самого по собі одного лише такого ризику не може розцінюватись як беззаперечна підстава застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначалось вище в цій ухвалі з урахуванням практики ЄСПЛ та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Тримання під вартою особи можливе лише за наявності кількох ризиків, які дійсно існують та існування яких підтверджується доданими до клопотання документами.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 відоме місце проживання свідків та потерпілої у кримінальному провадженні, оскільки копії клопотання про застосування запобіжного заходу з додатками, які їй були надані, містять такі відомості.

Враховуючи спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтоване існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків з боку підозрюваної шляхом спричинення їхньому життю та здоровою шкоди, для ними в неможливості в подальшому надати свої показання у судовому засіданні.

Слідчий суддя враховує, що показання свідків у кримінальному провадженні відповідно до ст. 23 КПК України сприймаються судом лише усно в судовому засіданні, а суд не вправі обґрунтовувати своє рішення показаннями, які отримані слідчим та прокурором, а також посилатись на них у відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Таким чином, надання можливості підозрюваній вчинити дії, спрямовані на загрозу життю та здоров`ю потерпілої та свідків у кримінальному провадженні є недопустимим, тим більше це може призвести до тяжких наслідків.

Як і в попередньому випадку, відомостей, які б свідчили про необґрунтованість існування такого ризику слідчим суддею не встановлено, підозрюваною та її захисником таких відомостей слідчому судді не наведено.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину проти життя та здоров`я особи.

Саме по собі вчинення діянь, які інкримінуються підозрюваній, з урахуванням способу їх вчинення свідчить про суспільну небезпечність як самого діяння, так і особи, яка у ньому підозрюється.

Такі дії свідчать про деформований стан правосвідомості підозрюваної, а також не виключають можливість вчинення останньою подібних кримінальних правопорушень, у тому числі, як зазначено вище, відносно потерпілої та свідків у кримінальному провадженні або інших учасників кримінального провадження, з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності.

Знову ж таки, надання можливості підозрюваній вчинити інші кримінальні правопорушення, тим більше проти життя та здоров`я людини є недопустимим та призведе до надмірно тяжких наслідків та резонансу в суспільстві.

Як і в попередньому випадку, відомостей, які б свідчили про необґрунтованість існування такого ризику слідчим суддею не встановлено, підозрюваною та її захисником таких відомостей слідчому судді не наведено.

Щодо можливості застосування більш м`якого виду запобіжного заходу.

При вирішення питання про обрання виду запобіжного заходу, у тому числі більш м`якого виду ніж тримання під вартою, слідчий суддя, крім вищенаведеного враховує особу підозрюваної, яка має молодий вік, не має проблем зі здоров`ям, не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, є працевлаштованою, раніше не судимою, відносно якої існує ризик подальшого вчинення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності.

Відомостей, які б повністю чи частково спростовували наведене, стороною захисту не наведено.

Слідчий суддя також враховує надану захисником характеристику з місця роботи підозрюваної, згідно з якою остання характеризується позитивно, однак слід зауважити, що така характеристика обмежується поведінкою підозрюваної під час виконання трудових обов`язків та не може свідчити про її позитивні якості у повсякденному житті, про що зокрема свідчить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею особливо тяжкого злочину.

Окрема слід звернути увагу на спосіб вчинення ОСОБА_5 злочину, у якому вона обґрунтовано підозрюється.

Такий спосіб є суспільно небезпечним з тих підстав, що вчинення діянь на отримання потерпілою особою алкогольного напою, який завідомо отруєний, з метою спричинення смерті конкретній особі (оскільки отруєння особи не має більш логічного пояснення чим мета смерті такої особи), могло спричинити шкоду життю та здоров`ю інших осіб, оскільки розпивання спиртних напоїв може здійснюватись в компанії двох і більше людей, або ж такий алкоголь міг бути переданий в якості презенту іншій особі, яка могла його вжити, що призвело б до тяжких для неї наслідків, у тому числі летальних.

Наведене свідчить про неконтрольовані наслідки вчинення злочину шляхом застосування такого способу для його вчинення.

З огляду на встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність встановлення відносно підозрюваної ОСОБА_5 повного контролю з боку органу досудового розслідування, що можливо досягти шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам, тим більше, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, тобто у разі застосування до неї будь-якого іншого запобіжного заходу, може здійснювати за допомогою засобів зв`язку, у тому числі через мережу Інтернет подібні протиправні діяння, у тому числі замовити хімічний елемент «талій» (оскільки не встановлено осіб, у яких вона раніше такий хімічний елемент замовила, про це вона нічого не повідомляє, відповідно лише їй відомо про можливість його отримання), ввести його до будь-якого продукту харчування, у тому числі в напої та кур`єром відправити отруєні товари до осіб, з якими вона знаходиться у неприязних відносинах, з метою посягання на їх життя та здоров`я.

Крім цього, інкримінований ОСОБА_5 злочин та спосіб його вчинення є таким, що викликає суспільний інтерес, а застосовуючи відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить із того, що такий запобіжний захід буде пропорційний обмеженню Конституційних прав підозрюваної на свободу пересування, разом з цим він не обмежуватиме її в реалізації прав як підозрюваної особи у кримінальному провадженні та забезпечить високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих осіб.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки в цьому випадку відсутні підстави та обставини, які б свідчили про можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Оскільки ОСОБА_5 затримано 17.03.2023 року, відповідно строк тримання її під вартою слід рахувати з моменту її затримання.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197, 206, 303, 304, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, з утримуванням у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, з моменту її затримання, тобто з 17.03.2023 року.

Строк дії ухвали - до 17.05.2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1