Справа № 165/1985/22
Провадження № 1-кп/156/49/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,

представниці потерпілої
юридичної особи ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі Волинської області кримінального провадження (№ за ЄРДР 0000108 від 15.02.2022) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Іваничівським районним судом Волинської області здійснюється розгляд кримінального провадження (№ за ЄРДР 0000108 від 15.02.2022) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України. Чергове судове засідання щодо розгляду справи було призначено на 19.10.2022 о 13 год. 00 хв..

Під час судового розгляду справи згідно з раніше визначеним порядком дослідження доказів було здійснено допит потерпілої ОСОБА_5 , представниці потерпілої юридичної особи (КНП «Нововолинська центральна міська лікарня») ОСОБА_4 ..

Потерпіла ОСОБА_8 , на необхідності вислухати показання котрої наполягає прокурор, не прибула до суду, надала клопотання, в якому повідомляла про наявність для цього у неї поважних причин, просила відкласти розгляд справи зобов`язалась прибути в наступне призначене судом засідання.

Всі інші присутні учасники судового розгляду вважали за необхідне відкласти судове засідання на іншу дату і час, забезпечивши можливість ОСОБА_8 прибути до суду та надати власні показання з приводу події кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 322 КПК України судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку; при цьому не вважаються порушеннями безперервності судового розгляду випадки відкладення судового засідання внаслідок неприбуття сторони або інших учасників кримінального провадження.

З огляду на це, суд вважає за необхідне для забезпечення прибуття до суду потерпілої ОСОБА_8 відкласти судове засідання щодо розгляду кримінальної справи № 165/1985/22 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України, на 25.10.2022 на 12 год. 00 хв..

Крім того, ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 27.07.2022 перебував під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 24.09.2022). Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 29.08.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було за клопотанням прокурора продовжено на час судового розгляду кримінальної справи № 165/1985/22 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор», встановлено строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу з 29.08.2022 по 26.10.2022. На теперішній час розгляд кримінальної справи № 165/1985/22 не завершено.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні 18.10.2022 заявила клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_7 у скоєнні умисних тяжких злочинів проти власності, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, вчиняти інші правопорушення, здійснювати протиправний вилив на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

На думку прокурора, обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжкого злочину обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. За твердженням прокурора, ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, характер скоєних ним діяння, попередня судимість вказує на схильність до протиправних посягань на чужу власність. Крім того, як зазначає прокурор, обвинуваченому були відкриті матеріали досудового розслідування, йому відомі анкетні дані та місце мешкання свідків і потерпілих у справі, що може спонукати ОСОБА_7 під час перебування на волі чинити протиправний тиск на цих осіб.

Прокурор вважала необхідним продовжити застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

Потерпіла ОСОБА_9 , представниця КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_4 підтримали заявлене прокурором клопотання щодо продовження раніше застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував свою вину у скоєнні інкримінованих йому діянь, свою причетність до події викрадення майна потерпілих. При цьому обвинувачений указав, що не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду, не намагався протиправно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, жодних фактів на підтвердження таких ризиків прокурором не було наведено у клопотанні. ОСОБА_7 вважав за можливе застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Обвинувачений пояснив, що він до взяття під варту мешкав у дачному будинку АДРЕСА_1 , його близькими особами є сестра ОСОБА_10 (мешкає у м. Нововолинську, саме на її ім`я зареєстроване право власності на згаданий дачний будинок АДРЕСА_2 ) та бабуся (мешкає в одному з сіл колишнього Турійського району Волинської області, зрідка приїздить до м. Нововолинська), сестра та бабуся не висловлюють жодних заперечень проти його проживання у вказаному житлі.

Захисник ОСОБА_6 висловив у судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо обвинуваченого, адвокат вважав за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

Як зазначено у ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_7 до вчинення кількох умисних кримінальних правопорушень проти власності, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, а саме: протоколи огляду місця події, протоколи допитів потерпілих, свідків, протоколи огляду предметів, протоколи пред`явлення особи для упізнання, висновки експертів. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні умисних злочинів проти власності, за найтяжчі з яких санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжкого злочину обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 15.06.2022 у справі № 165/1638/22 до підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування вже було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Але вже 20.07.2022 ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області до ОСОБА_7 за клопотанням слідчого в зв`язку з неодноразовою неявкою підозрюваного для участі в процесуальних діях було надано дозвіл на затримання з метою приводу, а ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 27.07.2022 до підозрюваного застосовано тримання під вартою.

Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_7 ризику переховуватись від правосуддя.

Як убачається зі змісту документів, доданих прокурором до клопотання, обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відносно обвинуваченого 10.06.2020 було ухвалено вирок, визнано ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ст. 185 КК України, обвинувачений покарання відбув в умовах ізоляції від суспільства, звільнився з виправної установи 03.12.2021, однак належних для себе висновків не зробив, впродовж короткого періоду часу після ухвалення вироку продовжив скоювати кримінальні правопорушення проти власності.

Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_7 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження (заяв потерпілих чи свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого з потерпілими та свідками стороною обвинувачення не надано. Потерпіла ОСОБА_5 , представниця потерпілої юридичної особи ОСОБА_4 вже надали показання у відкритому судовому засіданні, зазначили, що особисто, на власні очі на бачили події викрадення чужого майна саме ОСОБА_7 , про причетність цієї особи до скоєння крадіжок дізнались на досудовому розслідуванні від співробітників поліції під час слідчих дій за їхньою участю.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_7 ризику здійснення протиправного впливу на інших учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи винною у скоєнні злочинів проти власності. Водночас твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_7 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З урахуванням наданих ОСОБА_7 в суді пояснень з приводу відсутності у нього зареєстрованого місця проживання, відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно (дачний будинок, де фактично мешкав до взяття під варту обвинувачений), належності об`єкта нерухомості ОСОБА_10 , застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України).

Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді ОСОБА_10 з приводу можливості використання належного їй житлового приміщення як місця утримання обвинуваченого у разі перебування під домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди ОСОБА_10 на таке використання належного їй майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні оскільки раніше, перебуваючи на волі, обвинувачений ухилявся від явки до органу досудового розслідування, що призвело до зволікання з вирішенням кримінального обвинувачення щодо цієї особи по суті.

Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на теперішній час відсутні.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_7 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого двох з числа ризиків, визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 50 днів (із можливістю внесення застави).

Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року 2481,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 74430,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, встановлених КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7,8, 131, 176, 177, 178, 194, 322,325, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У зв`язку з неприбуттям до суду для допиту потерпілої ОСОБА_8 судовий розгляд кримінальної справи № 165/1985/22 відкласти на 25.10.2022 на 12 год. 00 хв. для забезпечення прибуття до суду потерпілої.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк п`ятдесят днів, тобто з 18.10.2022 по 06.12.2022.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні 74430 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до прокурора або до суду за першою вимогою; не залишати територію м. Нововолинська Володимирського району Волинської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_7 ) встановити до 06.12.2022 включно.

Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена (лише в частині продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою) на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області впродовж семи днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Повний текст цієї ухвали суду виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 20.10.2022 о 10 год. 00 хв..

Суддя ОСОБА_1