Справа № 216/5496/22
Провадження № 1-кп/216/385/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 05.09.2022 року відносно:

ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця 1-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 старшого солдата запасу ОСОБА_4 , було зараховано до військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

01 липня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 113 старшого ОСОБА_4 , командира першого стрілецького відділення другого стрілецького взводу першої стрілецької роти, було призначено на посаду стрільця 1-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з 28 березня 2022 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

23.07.2022 військовослужбовець ОСОБА_4 був госпіталізований до комунального некомерційного закладу «Криворізька міська лікарня №3» КМР, та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 144 від 25 липня 2022 вважався таким, що вибув на лікування у вказаний медичний заклад.

Проте, старший солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишив лікувальний заклад, тобто місце несення служби (тимчасової дислокації військовослужбовця).

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_4 був відсутній о 17:30 годині 09 серпня 2022 року під час перевірки військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які перебувають на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному закладі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » КМР, розташованому по АДРЕСА_3 , командуванню про причини свого вибуття старший солдат ОСОБА_4 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд за межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, та згодом 26 листопада 2022 року за вимогою та у супроводі працівників Національної поліції України прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону як військовослужбовець, який ухиляється від військової служби під час загальної мобілізації, чим фактично злочинна діяльність старшого солдата ОСОБА_4 , направлена на ухилення від несення обов`язків військової служби, була припинена представниками правоохоронних органів.

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, а саме як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений визнає їх в повному обсязі.

Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора не заперечує, пояснивши, що дійсно визнає всі встановлені в ході досудового слідства обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.

Суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його згода на клопотання, заявлене прокурором в судовому засіданні. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у добровільності його волевиявленні.

Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно та підтверджуються обвинуваченим ОСОБА_4 .

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України - як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, мотив та мету вчиненого злочину, а також дані про особу: те, що він за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, в силу ст.66 КК України, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суд враховує зміст ст.50 КК України, а саме: що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого; що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд бере до уваги щире прагнення обвинуваченого продовжити боронити Україну шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації, та вважає, що призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України забезпечить таку можливість, що безперечно відповідає інтересам суспільству та цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 69 КК України, ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання за ч.5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України арешт строком на 6 (шість) місяців із відбуванням арешту на гауптвахті.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення цього вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 з дня отримання копію вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1