Ухвала

іменем України

21 березня 2023 року

м. Київ

Справа № 166/724/22

Провадження № 51-1733 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 5 вересня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 5 вересня 2022 року,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нововолинськ Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ст. 290, ч. 4 ст. 358, ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3060 (три тисячі шістдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати в розмірі 2711 грн 58 коп.

Речові докази: 1) підроблене свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «RENAUT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_5 , ухвалено знищити; 2) автомобіль марки «RENAUT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з підроблений ідентифікаційним номером кузова НОМЕР_2 , - конфіскувати в дохід держави, скасувавши накладений арешт на автомобіль і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо нього в частині конфіскації в дохід держави автомобіля марки «RENAUT LAGUNA» та ухвалити рішення про передачу вказаного автомобіля в його розпорядження без права користуватися ним, скасувавши на нього арешт.

Мотивуючи свою скаргу, засуджений вказує на те, що вирок суду в частині конфіскації цього автомобіля є необґрунтованим та незаконним. Зазначає, що суд першої інстанції, не врахувавши належним чином положень ч. 1 ст. 96-1 КК України та ч. 9 ст. 100 КПК України і того, у яких саме кримінальних правопорушеннях він обвинувачується, дійшов помилкового висновку про конфіскацію вказаного автомобіля. Крім того, з посиланням на практику ЄСПЛ, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 2 червня 2020 року у справі № 748/1457/19 вказує на те, що суд своїм рішенням про конфіскацію автомобіля, яким він користувався лише для задоволення вкрай необхідних і важливих потреб сім`ї, на його думку, порушив «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб» та поклав на нього «надмірний тягар». При цьому звертає увагу суду, що на його утриманні троє неповнолітніх дітей, а син має хворобу, у зв`язку з чим потребує постійного обстеження у лікаря, і цим автомобілем він його доставляв до медичного закладу; у разі повернення йому автомобіля він міг би продати його на запчастини і отримати за це певні грошові кошти для придбання іншого більш дешевого транспортного засобу для забезпечення транспортних потреб сім`ї.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, при цьому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290, ч. 4 ст. 358 КК України, кваліфікація його дій, призначене засудженому покарання у касаційній скарзі не оспорюються та не заперечуються.

У касаційній скарзі засуджений вказує про незаконність судових рішень у частині вирішення долі речового доказу - автомобіля марки «RENAUT LAGUNA», а саме його конфіскації в дохід держави.

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції речовий доказ автомобіль марки «RENAUT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з підробленим ідентифікаційним номером кузова НОМЕР_2 конфіскував в дохід держави, згідно зі ст. 100 КПК України, скасувавши накладений арешт на автомобіль і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.А клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення йому речового доказу - автомобіля марки «RENAUT LAGUNA», р/н НОМЕР_1 , з підробленим ідентифікаційним номером кузова НОМЕР_2 було відхилено.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, доводи якої є аналогічними за змістом з його касаційною скаргою, у своєму рішенні зазначив, що з постанови дізнавача СД ВП № 2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про визнання і зберігання речових доказів від 07 квітня 2022 року вбачається, що окрім іншого, автомобіль марки «RENAUT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору визнано речовим доказом та поміщено для зберігання на майданчик тримання транспортних засобів ВП № 2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області. Ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 14 квітня 22 року на вищевказаний автомобіль накладено арешт з метою його збереження як речового доказу.

При цьому апеляційний суд наголосив на тому, що ОСОБА_4 , окрім іншого, визнаний винним в умисному знищенні ідентифікаційного номера транспортного засобу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. А тому вказаний речовий доказ (автомобіль) фактично є предметом вчинення цього кримінального правопорушення. А відтак, з посиланням на положення п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України вказав, що суд першої інстанції, вірно встановивши обставини кримінального провадження, дійшов обґрунтованого та законного висновку про конфіскацію автомобіля марки «RENAUT LAGUNA» у відповідності до положень ст. 100 КПК України, оскільки цей транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що конфіскувавши автомобіль місцевий суд порушив так звану «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб» та поклав на нього «надмірний тягар», суд апеляційної інстанції зазначив у своєму рішенні, що зазначені доводи також не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням вимог ст. 100 КПК України, в даному випадку не можуть бути враховані при вирішенні питання долі речових доказів, а тому є безпідставними.

Також апеляційний суд акцентував на тому, що не можуть бути взяті до уваги й посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на положенням ст. 96-1 КК України щодо неможливості конфіскації автомобіля марки «RENAUT LAGUNA», оскільки, як убачається із вироку суду, доля цього транспортного засобу вирішувалась у порядку ст. 100 КПК України саме як речового доказу, який був безпосереднім предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. А тому усі доводи обвинуваченого, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення в частині вирішення долі речового доказу є такими, що зводяться саме до безпідставного повернення йому транспортного засобу, який був предметом кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

При цьому касаційний суд звертає увагу засудженого ОСОБА_4 на те, що ним у касаційній скарзі не наведено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга такожне містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 5 вересня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3