Справа № 456/3199/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1156/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2022 року

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, й призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 02 вересня 2022 року, тобто з часу застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 22000 грн. матеріальної шкоди та 8000 грн. моральної шкоди.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 у справі №456/2910/22 та вирішено питання про речові докази.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, на шлях виправлення не став, а повторно умисно вчинив нові злочини при наступних обставинах.

Так, 20 серпня 2022 року, близько 19:00 год., ОСОБА_7 , перебував біля будинку АДРЕСА_1 , де побачив ОСОБА_10 , яка йшла по тротуару, та у цей час у нього виник умисел на протиправне відкрите заволодіння майном потерпілої. Надалі, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, в умовах воєнного стану, наздогнав потерпілу ОСОБА_10 та відкрито викрав, шляхом ривка, з її з шиї ланцюжок із золота 585 проби, вагою 1,48 грами, вартістю 1628 гривень та хрестик із зображенням розп`яття Ісуса Христа із золота 585 проби, вагою 3 грами, вартістю 3 300 гривень (вартість 1 грама золота 585 проби станом на 20.08.2022 становить 1 100 гривень), загальною вартістю 4 928 гривень, після чого, ігноруючи вимоги потерпілої повернути викрадене майно, втік з місця події та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 4 928 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України.

Крім цього, 31 серпня 2022 року, близько 15:55 год., ОСОБА_7 перебував біля житлового будинку АДРЕСА_2 , де побачив ОСОБА_11 , який йшов по тротуару, та у цей час у нього виник умисел на протиправне відкрите заволодіння майном потерпілого. В подальшому, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, в умовах воєнного стану, наздогнав потерпілого ОСОБА_11 та відкрито викрав, шляхом ривка, з його шиї ланцюжок із золота 585 проби, вагою 34,5 грами, вартістю 37 950 гривень, та хрестик із зображенням розп`яття Ісуса Христа із золота 585 проби, вагою 10 грамів, вартістю 11 000 гривень (вартість 1 грама золота 585 проби станом на 31.08.2022 становить 1 100 гривень), загальною вартістю 48 950 гривень, після чого, ігноруючи вимоги потерпілого повернути викрадене майно, втік з місця події та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 48 950 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України.

Крім цього, 31 серпня 2022 року, близько 16 години 40 хвилини, ОСОБА_7 перебував біля житлового будинку АДРЕСА_3 , де побачив ОСОБА_9 , яка йшла по тротуару, та у цей час у нього виник умисел на протиправне відкрите заволодіния майном потерпілої. В подальшому, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, в умовах воєнного стану, наздогнав потерпілу ОСОБА_9 та відкрито викрав, шляхом ривка, з її шиї ланцюжок із золота 585 проби, вагою 20 грам, вартістю 22 000 гривень та кулончик із зображенням Матінки Божої з Ісусом Христом із золота 585 проби, вагою 10 грам, вартістю 11 000 гривень (вартість 1 грама золота 585 проби станом на 31.08.2022 становить 1 100 гривень), загальною вартістю 33 000 гривень, після чого втік з місця події з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 33 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України.

На вказаний вироку суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що оскаржуваний вирок є надто суворим, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції не дотримався принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Захисник покликається, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, позитивні характеризуючи дані про особу обвинуваченого були достатніми для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України. Звертає увагу, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню доньку 2008р. народження, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, проживає з батьками похилого віку, які мають інвалідність. Вказує на молодий вік обвинуваченого, те, що він є єдиним годувальником в сім`ї, а також на наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щирий жаль за скоєне та осуд своєї поведінки, щире розкаяння, добровільне повернення викрадених речей, які перебували у нього. Захисник стверджує, що наведені у сукупності обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту вважає призначене ОСОБА_7 покарання надто суворим та просить призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, відповідає вимога ст.ст.50, 65 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що кваліфікується як тяжкий, фактичні обставини справи, кількість епізодів злочинної діяльності, спосіб вчинення кримінальних правопорушень та їх мотиви, форму вини, обстановку вчинення, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується по місцю проживання, вину у вчиненому визнав повністю, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо осіб похилого віку.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про те, що ОСОБА_7 є єдиним годувальником у сім`є та має на утриманні неповнолітню доньку, адже обвинувачений ніде не працює, а відтак і немає законного джерела доходів.

Той факт, що ОСОБА_7 є батьком неповнолітньої ОСОБА_12 , 2008р. народження, не є свідченням того, що ОСОБА_7 утримує цю дитину. Матеріали справи не містять жодних даних про те, яким чином ОСОБА_7 , який маючи час та бажання вчиняти злочини, приймає участь у житті та вихованні своєї доньки.

Також в апеляційній скарзі захисник покликається на добровільне повернення обвинуваченим викрадених речей, які перебували у нього, однак при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд обґрунтовано врахував, що майно фактично було повернуто на вимогу третьої особу та на вимогу працівників поліції.

При цьому, колегія суддів враховує, що потерпілою ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання у виді 10 років позбавлення волі, було заявлено до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який місцевим судом задоволено частково.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Ураховуючи наведене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що у даному випадку обставин, які б задовольняли ці критерії, відсутні.

При цьому, колегія суддів враховує, що у даному випадку існує врахована місцевим судом обставина, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину щодо осіб похилого віку.

Таким чином, в апеляційному порядку стороною захисту не доведено існування у даному кримінальному провадженні обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а відтак висновок місцевого суду про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України є обґрунтованим.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України у мінімальному розмірі , встановленому санкцією даної статті, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстави вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим внаслідок суворості відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: