Справа № 333/355/23
Провадження № 1-кс/333/250/23
УХВАЛА

19 січня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2023 року старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Запоріжжі, громадянина України, одруженого, є військовослужбовцем, проходить військову службу за мобілізацією на посаді гранатометника першого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 10.03.2022 № 43, з 10 березня 2022 року вважати призваним на військову службу у Збройні Сили України за мобілізацією старшого солдата ОСОБА_5 та призначено на посаду стрільця третього відділення охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 102 старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду гранатометника першого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 18.04.2022 №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 07.11.2022 № 7573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, старший солдат ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

У відповідності до п. 109 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

На підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по особовому складу від 11 січня 2023 року № 5-рс, старшого солдата ОСОБА_5 , гранатометника першого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 міста Запоріжжя ЗВІЛЬНЕНО з займаної посади та ЗАРАХОВАНО в розпорядження командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади.

На підставі зазначеного наказу, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) виданий наказ від 12.01.2023 № 12 відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_5 , гранатометника першого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 »)(по особовому складу) від 11 січня 2023 року № 5-рс в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 (53 окрема механізована бригада), вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби. Згідно цього ж наказу старшого солдата ОСОБА_5 з 12 січня 2023 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення.

Таким чином, у відповідності до вищевказаних наказів, старший солдат ОСОБА_5 з 13.01.2022 вступив у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 та повинен був виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби.

13.01.2023 близько 07 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 прибув на територію ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому близько 10 год. 00 хв. цього ж числа отримав для ознайомлення повідомлення про прийняття кадрових рішень з наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 11 січня 2023 року № 5-рс та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 12.01.2023 № 12.

Старший солдат ОСОБА_5 ознайомився зі змістом вищевказаних наказів та, діючи із прямим умислом, маючи намір відмовитись від несення обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_3 , в умовах воєнного стану, в категоричній формі відкрито відмовився прибувати до пункту дислокації зазначеної військової частини до АДРЕСА_3 для виконання обов`язків військової служби.

Крім того, старшому солдату ОСОБА_5 , після оголошення йому вище вказаних наказів, оголосили припис № К/241/4 від 12.01.2023, згідно котрого останній мав прибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого проходження військової служби. Проте, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством та нормативно-правовими актами, які регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо, в категоричній формі відмовився від отримання зазначеного припису.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 , відмовився виконувати доведені йому наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 11 січня 2023 року № 5-рс та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 12.01.2023 № 12, отримувати припис, а також виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені законодавством та нормативно-правовими актами, які регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, а саме прибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого проходження військової служби.

Відтак, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством та нормативно-правовими актами, які регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин в умовах воєнного стану, передбачений ч.4 ст.409 КК України а саме: відмова від несення обов`язків військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.

18 січня 2022 року слідчим ОСОБА_3 за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_4 . ОСОБА_5 вручено підозру за ч.4 ст.409 КК України. Вина останнього в інкримінованому йому злочині повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами: показаннями свідків,довідкою військово-лікарської комісії від 14.01.2023 року та іншими матеріалами.

На даний час виникла необхідність у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчиненням іншого кримінального правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч.4 ст.409 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_5 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме відмову від несення обов`язків військової служби, демонстративно ігноруючи встановлений порядок несення служби та відкрито відмовляючись підкорятися наказам командирів. При цьому ОСОБА_5 службу проходить у місці тимчасової дислокації підрозділу смт. Новомиколаївка, Запорізької області, що дає можливість останньому, ігноруючи накази командирів, з метою уникнення кримінальної відповідальності - безперешкодно покинути тимчасове місце дислокації підрозділу та переховуватись в подальшому від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , постійно перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу смт. Новомиколаївка Запорізької області, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які проходять службу разом з ним, шляхом їх залякування чи здійснення на них морально, фізичного впливу в умовах воєнного стану, з метою зміни ними показів.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, а саме відмовився від несення обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, що свідчить про відсутність у ос ттаннього бажання до проходження подальшої служби у Збройних силах України, та як наслідок може призвести до вчинення ним нових, в тому числі і більш тяжких військових злочинів в умовах воєнного стану, наприклад самовільно залишити військову частину або місце служби з метою ухилення від військової служби та переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 при ухваленні вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російській федерації, внаслідок відкритої відмови ОСОБА_5 від несення обов`язків військової служби, сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Зазначені вище факти свідчать про неможливість запобігання зазначених вище ризиків і застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 ніж запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, подає негативний приклад для інших військовослужбовців підрозділу, створює враження безкарності у бойовому підрозділі, підриває авторитет командирів, що безпосередньо впливає на стан військової дисципліни та боєздатність підрозділу в цілому умовах воєнного стану, який безпосередньо залучений до виконання бойових завдань, а також створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає, що слідчим суддею необхідно визначити максимальний розмір застави ОСОБА_5 , передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що після того як ОСОБА_5 зазначив про наявність у нього проблем із здоров`ям (як причини, через яку він не виконав наказ командира), була проведена військово-лікарська комісія, згідно висновкам якої підозрюваний придатний до військової служби. Крім того, ОСОБА_5 не звертався за допомогою про отримання ним психологічної допомоги, що спростовує позицію останнього, згідно якої підозрюваний має проблеми морально-психологічного стану.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що воно необґрунтоване. При цьому вказав, що він дійсно відмовився від виконання наказу свого керівництва, не прибув у розташування військової частини, що дислокується у Миколаївській області, так як погано себе почував (боліла спина, тягнуло ноги) та він має морально-психологічні проблеми. Дійсно після того, як він повідомив про свої проблеми із здоров`ям у військовому шпиталі він пройшов військово-лікарську комісію. Але вона тривала усього півгодини та була поверховою. Для отримання психологічної допомоги, він до лікарів не звертався. Після того як відмовився їхати до Миколаївської області, продовжував виконувати свої службові обов`язки по охороні блок-посту у АДРЕСА_4 . Він одружений, має на утриманні дитину, 2019 року народження. Дружина на це час не працює, з березня 2022 року після проходження військової служби, він отримував заробітну плату у розмірі, приблизно 45 000 грн.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що слідчим та прокурором у судовому засіданні належним чином не доведено, що тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, який можливо застосувати до ОСОБА_5 . Підозрюваний дійсно відмовився від виконання наказу керівництва, але пояснив причини цьому, які є поважними. Військово-лікарська комісія належним чином не перевірили стан здоров`я підозрюваного, тому є сумніви у її висновках. Ризики, які зазначив прокурор, не підтверджуються жодними доказами по кримінальному провадженню. ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце реєстрації та мешкання, на утриманні знаходиться неповнолітня дитина. Просить застосувати домашній арешт.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 13.01.2023 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.4 ст.402 КК України по факту відмови солдата ОСОБА_5 від виконання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 . (кримінальне провадження № 0000009).

Постановою заступника керівника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_8 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000009. Старшим групи слідчих визначено ОСОБА_3 .

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_9 призначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні № 0000009. Старшим групи прокурорів визначено ОСОБА_4 .

Постановою від 18.01.2023 року слідчий ОСОБА_3 змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000009 з ч.4 ст.402 КК України на ч.4 ст.409 КК України.

18.01.2023 року ОСОБА_5 повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України у кримінальному провадженні № 0000009.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного округу ОСОБА_4 . Копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів захисник та підозрюваний ОСОБА_5 отримали 18.01.2023 року о 14-30 год.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_10 начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 - який пояснив, що командуванням ІНФОРМАЦІЯ_6 з особовим складом неодноразово проводились бесіди, в ході яких всім військовослужбовцям доведено вимоги військових статутів та чинного законодавства України, щодо проходження військової служби, а також роз`яснення про кримінальну відповідальність військовослужбовців за військові злочини, в тому числі і за злочини, передбачені, ст.ст. 402, 403, 407, 408 КК України.

Рота охорони на даний час виконує бойове завдання в районі смт. Новомиколаївка Запорізької області.

11 січня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшов наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 11.01.2023 № 5-рс, згідно якого були ЗВІЛЬНЕНІ з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Запорізької області з займаних посад та ЗАРАХОВАНІ в розпорядження командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади військовослужбовці Центру, зокрема старший солдат ОСОБА_5 , який перебуває на посаді гранатометника першого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі зазначеного наказу, ним був виданий відповідний наказ по Центру (по стройовій частині) від 12. 01.2023 № 12, відповідно якого серед інших військовослужбовців, старший солдат ОСОБА_5 направлявся в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 .

На підставі вказаних наказів були виписані приписи старшому солдату ОСОБА_5 (вих.№к/241/4 від 12.01.2023), згідно яких останній мав 13.01.2022 вибути з Центру та 14.01.2023 прибути до військової частини НОМЕР_3 .

Після цього, 12.01.2023 він дав команду начальнику відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_6 майору ОСОБА_11 забезпечити збір всіх військовослужбовців, в т.ч. і Центру, які будуть направлені в розпорядження в/ч НОМЕР_3 на 07 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де планувалося загальне шикування та організація подальшої відправки військовослужбовців.

Зранку, 13.01.2023 військовослужбовці стали прибувати до ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому, близько 08.00 год. до нього зайшов командир роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_12 , який повідомив, що його підлеглі військовослужбовці старший солдат ОСОБА_13 та старший солдат ОСОБА_5 , прибули у цивільному одязі і без особистих речей для відправки. На запитання, чому вони в цивільному одязі та без похідних речей, останні стали виказувати сумнів щодо свого відправлення у визначену нову військову частину.

В цей же день близько 10 години в кабінеті № 18 ІНФОРМАЦІЯ_6 , особисто ним вказаним військовослужбовцям було доведено (зачитано вголос та ними особисто прочитано) витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 12.01.2023 № 12, відповідно якого вказаних військовослужбовців ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , призначених наказом Командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11.01.2023 № 5-РС в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 , вважати такими, що справи та посаду здали і вибули до нового місця служби.

Також військовослужбовець ОСОБА_5 був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від виконання вказаного наказу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Незважаючи на це, військовослужбовець ОСОБА_5 відкрито відмовився виконувати даний наказ і сказав, що нікуди їхати не буде, ніякі підписи про ознайомлення з вищенаведеним наказом ставити не буде.

Під час оголошення наказу та їхньої відкритої відмови його виконати, а також отримати відповідні приписи, крім нього були присутні т.в.о. позаштатного юрисконсульта старший солдат ОСОБА_14 , начальник групи морально-психологічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_8 , командир роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_12 та представники ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

- показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які повністю підтвердили вищевикладені показання ОСОБА_10 ;

- довідкою військово-лікарської комісії від 14.01.2023, виданою комісією Запорізького військового шпиталю (військова частина НОМЕР_4 ), відповідно до якої старший солдат ОСОБА_5 на підставі статей 23-в, 39-в, 64-в графи ІІ Розкладу хвороб придатний до військової служби.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована. Доводи захисника та ОСОБА_5 , заявлені на захист прав та інтересів останнього про поважні причини залишення розташування військової частини, обов`язково будуть перевірятися в ході досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, у якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має сім`ю, на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце мешкання та реєстрації, перебуває на військовій службі, був призваний за мобілізацією.

Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_5 та щодо наявності у нього соціальних зв`язків, постійного місця проживання, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення, а наявність у останнього дружини та дитини, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Крім того, враховую, що розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_5 військову службу проходить у смт. Новомиколаївка, Запорізької області, що дає можливість останньому, ігноруючи накази командирів, з метою уникнення кримінальної відповідальності - безперешкодно покинути тимчасове місце дислокації підрозділу та переховуватись в подальшому від органів досудового розслідування та суду.

Вважаю, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України (незаконно впливати на свідків), про який зазначав прокурор під час судового розгляду не був доведений останнім.

Водночас, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану підозрюваного ( ОСОБА_5 повідомив, що на цей час дружина не працює, має на утриманні неповнолітню дитину. Під час військової служби він отримував заробітну платню у розмірі 45 000 грн.) в даному випадку визначається можливість застосувати розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме 70 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 187 880 грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до ЄРДР 13.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.409 КК України до підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 19.03.2023 року (включно).

Строк тримання під вартою ОСОБА_15 рахувати з моменту фактичного його затримання (після оголошення цієї ухвали).

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі семидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 187 880 (сто вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальникам ІТТ №1 ГУНП в Запорізькій області та ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 19.01.2023 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1