Номер провадження: 11-кп/813/590/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001135 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 року стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обрано.

Строк відбування покарання обчислено з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено та стягнуто на її користь із обвинуваченого ОСОБА_9 компенсацію моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Суд першої інстанції встановив , що 13.08.2021, о 12:51 год. ОСОБА_9 , керуючи технічно справним мопедом «Aima Big Bull AM1200DT-13-A», рухався на горизонтальні ділянці сухого чистого дорожнього покриття першої смуги руху (за фактичної організації двостороннього руху, та трьох смуг для руху в кожному напрямку вул. Святослава Ріхтера в м. Одесі, із сторони площі Деревянко, у напрямку вул. Спартаківська, із швидкістю 40 км/годину, в світлий час доби, за умов необмеженої видимості.

Наближуючись до перехрестя вул. Святослава Ріхтера із вул. Спартаківською, водій мопеда ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п. 2.3. «б» ; проявив злочинну самовпевненість, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, був заздалегідь проінформований про кількість смуг, та дозволені напрямки руху по кожній із них дорожнім знаком 5.16 Правил, проте, виїхавши на перехрестя по першій смузі руху, проігнорувавши вимоги зазначеного дорожнього знаку, продовжив рух на перехресті прямо, в результаті чого допустив зіткнення із автопоїздом у складі сідлового тягача «DAF XF 95.430» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа «GOFA 50» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , що здійснював на перехресті маневр повороту праворуч, із другою смуги рухи, із дотриманням вимог Правил.

У результаті дорожньо-транспортної події пасажир мопеду ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких наступила смерть у лікувальній установі. Смерть ОСОБА_11 перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманою поєднаною травмою грудної клітки, живота і тазу у вигляді двобічних переломів ребер з розривами пристінкової плеври, розриву правого крижово-клубового зчленування, розривів легенів, печінки, лівої нирки, та часткового розмічення селезінки, крововиливів у плевральні та черевну порожнини. Безпосередньою причиною смерті являвся шок.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Не оспорює доведеність винуватості та правильність кваліфікації його дій.

Стверджує, що суд призначив надмірно суворе покарання, не врахував обставини скоєного кримінального правопорушення, його пояснення щодо оглядовості дорожнього знаку. Суд допустив неповноту дослідження матеріалів та обставин , які характеризують його особу.

Суд не взяв до уваги, що злочин за ст. 286 КК не є умисним.Серед обставин , що пом`якшують покарання у рішення вказано , що він на утриманні має матір- інваліда. Однак не вказано , що він є єдиним сином , утримує та доглядає матір, яка є інвалідом 1 групи та потребує стороннього догляду.

Суд безпідставно не взяв до уваги характеристику з його місця роботи і що по роботі він надає фріланс послуги. Влаштуватися на постійну роботу у нього не має змоги у зв`язку з обов`язком доглядати матір, які він виконує з дитинства.

Обтяжуючих обставин суд не встановив. Обставинами , що пом`якшують покарання суд вказав його щире каяття , те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання в Одесі.

До цього він ніколи не порушував громадський порядок, характеризується позитивно , активно сприяв розкриттю злочину , залишився на місці пригоди і разом з іншими надавав допомогу потерпілому, щиро розкаявся та визнав свою вину. Загиблий ОСОБА_11 був

його близьким товаришем, його загибель є для апелянта особистою великою втратою. До винесення вироку він почав відшкодовувати шкоду матері загиблого ОСОБА_12 та його сестрі- потерпілій ОСОБА_8 .

Стверджує, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Суд не дотримався вимог п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 " про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" та не врахував характер та мотиви допущених ним порушень ПДР, його ставлення до цих порушень та поведінку в після вчинення злочину , а також обставини , що пом`якшують покарання та його особу.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 направив заяву , в якій вказав на відсутність можливості з`явитися в судове засідання через необхідність виїхати за межі області для забезпечення діагностики та лікування його матері. Просить розглянути справу за його відсутності.

Адвокат ОСОБА_13 була повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційного розгляду. Усно повідомила , що договір на надання правової допомоги розірвано.

Клопотань про залучення захисника за призначенням від обвинуваченого не надходило.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник- адвокат ОСОБА_7 категорично заперечували можливість призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений, як видно, не оспорює висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та дотримання судом вимог ч.3 ст. 349 КПК, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Обвинувачений також не оспорює вирок в частині вирішення цивільного позову.

Колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги в частині призначеного покарання.

Обвинувачений вказує на надміру суворість призначеного покарання та його невідповідність особі обвинуваченого

Перевіряючи доводи апелянтів про незаконність вироку в частині призначеного покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як видно із вироку, суд не встановив обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 згідно ст. 67 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд відніс щире каяття.

Визначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд врахував, що обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не одружений та має на утриманні матір-інваліда, позитивно характеризується за місцем проживання, вчинив тяжкий злочин у сфері безпеки дорожнього руху, однак вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

З урахуванням зазначеним вище обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити в вигляді позбавлення волі на строк, в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керування транспортним засобом (оскільки останній не має такого права), та саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначені покарання, судом не встановлено підстав, для застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК.

Дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали , що характеризують особу обвинуваченого , колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.

Висновок суду має ґрунтуватися на тих відомостях, які суд оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про обставини кримінального правопорушення в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, а також на відомостях, що характеризують особу обвинуваченого.

Ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначені виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання.

Рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, процесуальну поведінку обвинуваченого та його відношення до наслідків злочину і призначене судом покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Визнання вини, щире каяття,позитивна характеристика за місцем проживання, наявність на утриманні матері-інваліда, були враховані судом при визначення виду та міри покарання обвинуваченому, і фактично стали підставою для призначення покарання у наближеного до мінімальної межі санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Тобто судом при призначенні покарання фактично були враховані майже всі обставини, на які посилається апелянт.

Однак, ці ж самі обставини, не можуть слугувати підставою для застосування привілейованого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як видно із обвинувального акта , на стадії досудового розслідування не було встановлено обставин , що пом`якшують покарання.

На стадії судового розгляду, судом з урахуванням відношення обвинуваченого до наслідків злочину підкріплене діями , спрямованими на відшкодування заподіяної шкоди шляхом перерахування коштів під час судового розгляду матері загиблого - ОСОБА_12 , було встановлено, що обвинувачений щиро жалкує про скоєне.

Разом із тим , як видно , така позиція обвинуваченого не була послідовною, та висловлена тільки під час розгляду провадження в суді.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про наявність у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину.

Як видно з обвинувального акта, така обставина не встановлювалася органом досудового розслідування, не було встановлено активного сприяння обвинуваченого розкриттю злочину і судом.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей які б свідчили, що обвинувачений, займаючи активну позицію, повідомив органам слідства інформацію, яка їм не була відома, чи подав нові докази, що мали значення для встановлення істини у справі.

Тобто не вбачається, що дії обвинуваченого були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставин кримінального правопорушення.

Участь ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування у слідчих діях та надання пояснень слідчому не доводить його активного сприяння розкриттю злочину.

Досліджена під час апеляційного розгляду характеристика про те, що ОСОБА_9 працює кур`єром, де позитивно характеризується не переконує у тому , що покарання обвинуваченому має бути призначене із застосуванням ст. 75 КК.

Перебування на утриманні обвинуваченого матері інваліда 1 групи, його позитивна характеристика та інші відомості про особу обвинуваченого, на які посилається апелянт, зокрема наявність у нього постійного місця проживання, те, що він вперше притягується до відповідальності та його вік та не можуть бути визнані тими чинниками, які б знижували суспільну небезпеку скоєного злочину, та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочину.

Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до незворотних наслідків у виді смерті людини.

Наслідки злочину у виді смерті людини фактично були враховані судом при призначенні покарання з реальним його відбуванням.

При призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами судом підлягає врахуванню і позиція потерпілої, яка на стадії судового розгляду і під час апеляційного розгляду наполягала на тому, що обвинуваченому має бути призначене покарання лише з реальним його відбуванням.

Колегія суддів вважає, що суд при призначенні покарання дотримався вимог ст. 50, 65 КК .

Зазначені в апеляційній скарзі обставини, не можна визнати достатніми та обґрунтованими для зміни вироку в частині призначеного покарання та застосування ст. 75 КК , як на тому наполягає обвинувачений.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч. 2 КПК України , апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4