Справа № 589/2848/21
Провадження № 1-кп/589/178/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинувачених- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України

ОСОБА_8

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 187 КК України

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні встановлено, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 24 лютого 2023 року.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , посилаючись на наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, передбачених ст. 177 КПК України, які дають йому достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків (які мешкають у сусідніх будинках) та потерпілого (який психічно слабкіший обвинувачених та підпадає під сторонній вплив) з метою зміни ними показів; вчинити інше кримінальне правопорушення. Посилаючись на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого (ч. 1 ст. 263 КК України) та особливо тяжких (ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України) злочинів, за вчинення яких йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років, на даний час не має постійного джерела доходу та сталих соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_7 раніше вже судимий та відносно нього на розгляді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області наразі перебувають також інші кримінальні провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив змінити йому запобіжний захід на інший більш м`який у вигляді домашнього арешту, тримання його під вартою вважає катуванням, оскільки за своїм станом здоров"я він не може перебувати в СІЗО, а покази свідка ОСОБА_10 неправдивими.

Захисник в судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, таку свою позицію обґрунтовував незадовільним станом здоров`я обвинуваченого та необхідністю проходження ним медичного обстеження.

Представник потерпілого клопотання прокурора підтримав.

Заслухавши сторони кримінального провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, небезпека якого може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи та інших чинників.

При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого (ч. 1 ст. 263 КК України) та особливо тяжких (ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України) злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Обвинувачений раніше судимий та відносно нього на розгляді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебувають ще шість обвинувальних актів, де йому інкримінується вчинення умисних корисливих злочинів та злочинів проти здоров`я особи. Крім того, ОСОБА_7 не має стабільного джерела прибутку, не одружений, утриманців не має.

Самі по собі обставини та мотиви злочинів, що інкримінуються ОСОБА_7 , а також можлива міра покарання за такі, покази свідка, у своїй сукупності свідчать про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, дозволяють спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, та суттєво підвищують ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Також є доведеним ризик здійснення незаконного впливу на потерпілого, який проживає поряд та є психологічно слабкішим, та свідків, які є його сусідами. Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , крім іншого повідомила, що обвинувачені постійно ображали потерпілого, він їх боявся, про це знали сусіди та неодноразово казали про це дільничному інспектору. Свідок зазначає, що ОСОБА_7 погрожував їй, аби вона не розголошувала обставини кримінального правопорушення. Інші ж свідки зазначали про систематичне розпивання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 алкогольних напоїв у квартирі потерпілого та ігнорування ними зауважень сусідів з цього приводу.

Ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення також є цілком доведеним з огляду на наведені вище дані про його особу, що об`єктивно свідчать про існування певного ступеню ризику продовження обвинуваченим злочинної діяльності.

В контексті викладеного також слід зазначити, що наявність у ОСОБА_7 соціальних зв`язків у місці його постійного проживання (бабусі, матері, тітки) не стало стримуючим фактором у його поведінці. У суду відсутні підстави вважати, що певні соціальні зв`язки, схильності обвинуваченого, зможуть виступити превентивним засобом у його поведінці.

Крім того, суд враховує, що в одному з кримінальних проваджень щодо ОСОБА_7 , які перебувають на розгляді в Шосткинському міськрайонному суді, останній обвинувачується у вчиненні злочину щодо рідної бабусі.

Посилання на необхідність догляду за бабусею та з цією метою необхідність перебування обвинуваченого вдома, суд не може прийняти до уваги, оскільки догляд за непрацездатними батьками є обов"язком дітей, а саме : дочок останньої - матері та тітки обвинуваченого.

Більш того, вкотре посилаючись на можливість перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом, стороною захисту так і не надано суду доказів щодо можливості будь-яких осіб забезпечити утримання ОСОБА_7 у разі обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зважаючи на вказане, адекватним механізмом для запобігання доведеним ризикам суд вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого з огляду на наведені вище дані про нього. На користь цих висновків суддя вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу (інтересу правосуддя), які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

При цьому, посилання обвинуваченого на його хворобливий стан як обставину, що може слугувати підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу є недостатньо обґрунтованими.

Так, стороною захисту не доведено, що захворювання, на яке страждає обвинувачений (гепатит С), перешкоджає перебуванню його в умовах попереднього ув`язнення.

З інформації, наданої Державною установою "Сумський слідчий ізолятор" від 20.09.2022 вбачається, що загальний стан здоров`я ОСОБА_7 задовільний. З приводу погіршення стану здоров`я на консультацї до лікарів медичної частини не звертався. Покази до термінової госпіталізації чи лікування в територіальних закладах МОЗ відсутні.

Сам ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначав, що отримує медикаментозне лікування, однак вважає, що воно неналежне.

Разом з тим, допитана в судовому засіданні за клопотанням захисту ОСОБА_11 (лікар-інфекціоніст) пояснила, що гепатит С є вірусним захворюванням печінки . Зауважила, що за умови медикаментозного лікування та ведені здорового способу життя ця хвороба у 99,9% випадків піддається лікуванню, при цьому раціон харчування на це не впливає. Однак, бажано не вживати гостре, смажене, копчене, щоб не збільшувати навантаження на печінку. Зазначила, що генотип вірусу, що наявний у ОСОБА_7 найкраще піддається лікуванню. Наразі обвинувачений візуально виглядає здоровим, стаціонарного лікування він не потребує. Оглянувши, надані ОСОБА_7 ліки, які він приймав, лікар зазначила, що ці ліки є належним призначенням для лікування при його діагнозі. При такому захворюванні цироз печінки може розвинутись лише у разі тривалого вживання наркотичних засобів та алкоголю.

Слід зауважити, що стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено волі. Разом з тим, наявність хвороб у ОСОБА_7 не може бути підставою для не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за наявності для цього підстав, передбачених ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Викладені обставини в повному обсязі свідчать про те, що у кримінальному провадженні застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання доведеним ризикам, що виключає можливість обрання відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами клопотання прокурора та вважає, що його слід задовольнити та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - до 21 квітня 2023 року включно.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 200, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

21 квітня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з дня проголошення, а для особи, яка тримається під вартою, з моменту її отримання в той же строк.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1