Справа № 638/7282/19
Провадження № 1-кп/643/117/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Харків

Московського районного суду м.Харкова в складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань по кримінальному провадженні

№ 0005131 від 29.12.2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_5

встановив:

Обвинувальний акт, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, надійшов до Московського районного суду міста Харкова 15.02.2023 року, в порядку визначення підсудності від Харківського апеляційного суду.

Ухвалою суду від 16.02.2023 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ст.291 КПК України, а справа кримінального провадження підлягає розгляду Московським районним судом міста Харкова. Не зважаючи на не повне встановлення місця фактичного проживання потерпілих та не можливість виклику їх до суду, відсутність чинних міждународних договорів, щодо правової допомоги у кримінальних справах та відсутність можливості забезпечення виконання судового доручення.

Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого, адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке підтримано обвинуваченим у зв`язку з порушенням вимог ст.291 КПК України, які не можуть бути усунуті у підготовчому засіданні та унеможливлюють призначення справи до судового розгляду.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, причини не явки суду не повідомили.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Частиною третьою статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення прокурору обвинувального акту у разі невідповідності останнього вимогам КПК України.

Відповідно до обвинувального акта та повідомлення прокурора в судовому засіданні, матеріали кримінального провадження відповідно до міжнародного свіробітництва рф з Україною, з рф надійшла кримінальна справа № відносно ОСОБА_5 за п.п. «а», «в», «г» ч.2 ст. 161, п «а» ч. 2 ст. 166, п. «а» ч.3 ст. 158, п. «а» ч.2 ст. 166, п. «в» ч.4 ст. 162, п. «з» ч. 2 ст. 105 КК рф .

КПК України визначає, що перейняття кримінального провадження - це здійснення компетентними органами однієї держави розслідування з метою притягнення особи до кримінальної відповідальності за правопорушення, вчиненні на території іншої держави, за її відповідним запитом.

Тобто перейняття кримінального переслідування є однією з форм міжнародного співробітництва, що визначається в законодавстві як здійснення компетентними органами однієї держави розслідування з метою притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочини, вчинені на території іншої держави, за її запитом (п. 3 ч. 1 ст. 541 КПК України).

Перейняття кримінального провадження є складною та комплексною процесуальною діяльністю. Так, перейняття кримінального провадження може здійснюватися у формі, окрім іншого, перейняття кримінального провадження від компетентних органів іноземної держави (ст. 595 КПК України)

Загальними обставинами перейняття кримінального провадження є встановлені кримінальним процесуальним законодавством або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, обставини, що дозволяють прийняти рішення про перейняття кримінального провадження (діяння, щодо якого здійснюється розслідування, криміналізоване в запитуючій та запитуваній державах; підозрюваний знаходиться під юрисдикцією запитуваної держави й не підлягає видачі іноземній державі; злочин вчинено на території запитуючої держави; порушено кримінальне переслідування; відсутні обставини, що виключають перейняття кримінального переслідування та ін.).

Натомість спеціальні умови - це такі фактичні дані, які дозволяють забезпечити як законність перейняття кримінального провадження, так і його подальше здійснення.

Вищенаведене дозволяє стверджувати, що правовою підставою для такого співробітництва слугують чинні двосторонні та багатосторонні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кримінальну справу з рф було передано на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року.

1 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон).

22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності.

Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1);

вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (стаття 2).

Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

У період зупинення дії міжнародного договору Україна утримується від дій, які могли б перешкодити поновленню дії договору.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь зупинено з 27.12.2022 року.

З дати зупинення дії Мінської конвенції, окрім іншого не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації і республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги у кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї.

Отже, після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь щодо будь-яких документів виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Крім того, співробітництво у кримінальних справах у відносинах з російською федерацією не може здійснюватися на підставі діючих у двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи, ООН та гаазьких конвенцій, оскільки відсутній поштовий зв`язку, так само не може здійснюватися за принципом взаємності, оскільки розірвані дипломатичні відносини з рф.

Крім того, стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту.

Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно пункту 13 частини першої статті 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У частині першій статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У формулюванні обвинувачення повинні бути викладені дані про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, які відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, зазначається у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою (пункт 2 частини третьої статті 374 КПК України).

Разом з тим, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні вказаним вимогам не відповідає.

Так, відповідного до обвинувального акта, дії ОСОБА_5 , за епізодом викрадення майна у ОСОБА_8 , кваліфіковано за ч.3 ст. 187 КК України, як розбій вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

У формулюванні обвинувачення вказано: « ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 15.02.2016 року приблизно о 12 годині підійшли до будинку, в якому проводилися будівельні роботи, розташованому в 200 метрах від вул. Польової в с. Красне, Переяславського району, Ярославської області, рф……. », що на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо не зазначення конкретного місця вчинення злочину (вулиця, номер будинку тощо).

Крім того, кваліфікуючою обставиною вчинення злочину прокурором зазначено проникнення в інше приміщення, що також не можливо встановити, оскільки під іншим приміщенням розуміється різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, які відокремлені від житлових будівель. Для вирішення питання про наявність у діях винної особи даної обставини, в обвинувальному акті не зазначено щодо часу виникнення умислу на заволодіння чужим майном, оскільки не утворює цієї ознаки заволодіння майном з приміщення, у зв`язку з роботою особи, яка була наділена правом безперешкодного доступу до них.

Крім того, відповідно до п.3 ч.2 ст. 291 КПК України, зазначаються анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, п батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Потерпілими у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_11 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_13 фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_14 фактично проживає за адресою АДРЕСА_5 (номер будинку відсутній) ОСОБА_15 фактично проживає за адресою АДРЕСА_5 (номер будинку відсутній), ОСОБА_16 фактично проживає за адресою АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 фактично проживає за адресою АДРЕСА_6 , ОСОБА_17 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_7 .

Враховуючи повідомлення Міністерства юстиції України Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо можливості забезпечення виконання судового доручення у кримінальній справі у відношенні осіб, які перебувають на території рф, на підставі Конвенції про надання правової допомоги у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на даний час будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції рф і білорусії на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних та кримінальних справах та у галузі міжнародного приватного права не здійснюється. Згідно з повідомленням Міністерства закордонних справ України через повномаштабну агресію рф дипломатичні відносини між Україно та рф розірвано та на сьогодні Укрпоштою припинено доставку поштових відправлень до/з рф і білорусії.(т. 3 а.с.169)

Враховуючи практику застосування судами законодавства України, яким передбачено захист прав потерпілих від скоєних злочинів, викладену в постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02 липня 2004 року, суди зобов`язані вживати всіх можливих заходів до забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні з метою з`ясування всіх обставин справи та захисту його прав і законних інтересів.

Оскільки розгляд справи без присутності потерпілих є істотним порушенням їх процесуальних прав і підставою для скасування вироку, а також враховуючи, що тривалий період часу, а саме з 17.05.2019 по теперішній час потерпілі не з`являються в судові засідання як учасники кримінального провадження, за адресою, вказаною в обвинувальному акті, міжнародно-правові відносини та правове співробітництво не здійснюється, суд фактично позбавлений можливості в порядку ст. 139 КПК України належним чином реагувати на неприбуття в судове засідання потерпілих.

Згідно чинного процесуального законодавства суд лише сприяє прокурору у виклику в судове засідання потерпілих шляхом направлення судової повістки про виклик, проте створена така ситуація, при якій неможливо належним чином повідомити потерпілих та забезпечити їх явку в судове засідання, водночас, розгляд кримінального провадження як у стадії підготовчого судового засідання, так і судового розгляду, можливий тільки з участю потерпілих.

Подальше підготовче провадження у кримінальному провадженні буде зводитись до відкладення підготовчого судового засідання через неявку потерпілих та триватиме невизначений строк, що є порушенням вимог ст. 28 КПК України та права обвинуваченого та розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи специфіку розгляду справи судом в стадії підготовчого судового засідання, в якій суд не має повноважень приймати процесуальні рішення про встановлення місця фактичного знаходження потерпілих для забезпечення їх явки в судове засідання, проте такі повноваження мають орган досудового розслідування та прокурор, які зобов`язані з`ясувати вказані обставини до направлення обвинувального акта в суд та зазначити їх як обов`язкові відомості обвинувального акта.

При цьому суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених порушень закону, оскільки ст.2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Проте, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати передбаченим ст.7 КПК України загальним засадам кримінального провадження як верховенство права і законність.

Відповідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, ч.4 ст.110 КПК України та згідно з п.3 ч.2 ст.283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.

Для суду цей процесуальний документ на підготовчому засіданні є правовою підставою для призначення судового розгляду та визначення його меж.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч.1 ст. 337 КПК України).

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Щодо зауваження прокурора про призначення кримінального провадження до підготовчого судового засідання, а не до судового розгляду колегія судді вважає зазначити наступне .

Відповідно до п.24 ч.1 ст.3 КПК України, судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Положення ч. 1 ст.314 КПК України передбачають, що після отримання обвинувального акту, суд не пізніше 5 днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання в судовому провадженні у суді першої інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Положення ч. 2 ст. 314 КПК України регламентують, що саме в підготовчому судовому засіданні, після виконання вимог ст.ст. 342-345 КПК України, судом з`ясовується думка учасників судового провадження щодо наявності чи відсутності перешкод для призначення судового розгляду, а за результатами обговорення цього питання суд приймає одне з передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України рішень та виконує вимоги ст. 317 КПК України, які забезпечують права учасників судового провадження.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України та за відсутності чинних міжнародних договорів України з рф щодо міжнародного співробітництва, розірвання дипломатичних відносин з рф, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

На стадії підготовчого провадження не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеності його вини та достатності зібраних для цього доказів. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає Кримінально процесуальний кодекс України.

Встановлені у підготовчому засіданні невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, створює перешкоди здійсненню процедури судового розгляду.

Крім того, враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст.291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314 КПК України,суд-

ухвалив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0005131 від 29.12.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 02.03.2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3