ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001694 від 09.06.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Дихтинець, Путильського району, Чернівецької області, зареєстрований та проживає за адресом: АДРЕСА_1 , не працює, раніше неодноразово судимий:

- 06.12.2010 року Апеляційним судом Чернівецької області за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі;

- 29.09.2016 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі;

- 26.06.2018 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 03.09.2018 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- звільнився 23.03.2022 року, -

ЄУНСС №727/5983/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Провадження №11-кп/822/415/22 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2022 року.

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у виді 5(п`ять) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання обраховано з моменту затримання, а саме з 13.06.2022 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 19497 (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 33 коп. матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не погоджується із вироком районного суду, так як судове рішення повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України та бути вмотивованим й обґрунтованим.

Вказує, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо міри покарання, не взяв до уваги його пом`якшуючі обставини та не застосував ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Судом не враховано такі пом`якшуючі обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України.

Вважає, що є всі підстави для застосування до нього вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

08 червня 2022 року в період часу з 20 год. 40 хв. по 20 год. 56 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю уваги, реалізуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з житла - квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, в умовах дії на території України режиму воєнного стану, відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, шляхом вільного доступу, проник через незачинені вхідні двері до квартири, де з коридору викрав чорну жіночу сумку, в якій знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , інші дрібні речі, гаманець із картками ПриватБанку, АльфаБанку, КредитАгриколь на ім`я потерпілої, пульт від телевізора та грошові кошти в сумі 45000 грн., завдавши матеріальної шкоди на загальну суму 45497,33 грн..

Після чого з місця вчинення злочину скрився, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її повністю, застосувати ст. 69 КК України.

Прокурор та потерпіла ОСОБА_8 просили вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені апелянтом без задоволення, вважаючи їх необґрунтованими.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , з`ясувавши думку учасників кримінального провадження щодо заявлених апеляційних вимог останнім, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів, перевіривши в межах апеляційної скарги матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй скарзі щодо не врахування судом пом`якшуючих обставин при призначенні йому покарання є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Згідно з приписами ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, зокрема і обмеженої осудності, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуальну -вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 69 КК України, за змістом якої рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винуватого та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого.

Оскаржуваним вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися суворим, а підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України, як про це прохає останній у своїй скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає та вважає її доводи необґрунтованими й недоведеними, та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Прохаючи про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують останньому покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Окрім того, судом взято до уваги й особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він свою вину у вчиненому визнав, перебуває на обліку в лікаря нарколога; за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, зокрема й за вчинення аналогічних корисливих злочинів та відбував реальну міру покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив інкриміноване йому діяння (08.06.2022р.) в короткий термін після звільнення (23.03.2022р.) по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, що вказує про сталу протиправну поведінку останнього.

Також судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 до обставин, що пом`якшують покарання враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, на думку колегії суддів, все вище наведене й дали суду можливість призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

У своїй апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 , як на підстави застосування до нього положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, послався фактично на ті ж пом`якшуючі обставини, які судом першої інстанції були враховані при призначенні йому покарання, а апеляційним судом перевірені в цій частині.

Проте, обвинуваченим та його адвокатом в суді апеляційної інстанції жодним належним чином не обґрунтовано і не доведено, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують його тяжкість, а також що є підставою для направлення справи на новий розгляд в суд 1-ї інстанції.

Окрім того, твердження апелянта, що судом не в повній мірі взято до уваги такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, то вони не заслуговують на увагу суду. Оскільки, наведені обвинуваченим ОСОБА_6 обставини, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України відносяться до однієї категорії пом`якшуючих обставин, і не можуть бути враховані як кожна окремо.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_6 раніше відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, в тому числі за скоєння корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив злочин в період запровадженого в країні воєнного стану, згідно указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р..

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_6 від суспільства, шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, зважаючи також на те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

На думку суддів апеляційної інстанції, покарання у виді позбавлення волі на певний строк забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Всупереч доводам апелянта ОСОБА_6 , оскаржений вирок районного суду в частині призначеного судом йому покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. Більше того, в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинуваченим належним чином не обґрунтовано своїх доводів щодо пом`якшення йому призначеного судом покарання, а тому суд не вбачає підстав для застосування відносно останнього вимог ст. 69 КК України, як про це зауважив ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку, апеляційним судом не виявлено, а отже підстав для скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий судовим розгляд, як про те апелює ОСОБА_6 , колегія суддів також не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 вересня 2022 року щодо визнання його винним за ч.4 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3