Справа № 346/4848/22
Провадження № 1-кс/346/750/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківській області: ОСОБА_3 про арешт майна фізичної особи, по кримінальному провадженню №0000812, з правовою кваліфікацією: частина 1 статті 286 КК України,
в с т а н о в и в :
До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, із клопотанням про арешт майна фізичної особи, звернувся вказаний прокурор, додавши до нього матеріали, якими він обґрунтовує своє клопотання.
І враховуючи положення частини 1 статті 172 КПК України, тобто з огляду на обов`язок слідчого судді розглянути клопотання прокурора не пізніше двох днів з дня його надходження та відсутність у суді відомостей про засоби телефонного зв`язку або електронної пошти ОСОБА_4 , власника речей щодо яких подано клопотання про їх арешт, суд розглядав клопотання прокурора без його участі.
Аргументи прокурора.
18 листопада 2022 року приблизно о 06:50, водій ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), керуючи автомобілем (марки: "ЗАЗ", моделі: "110307", реєстраційний номер: НОМЕР_1 , червоного кольору), рухаючись у напрямку смт. Печеніжин, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ), яка рухалася правою частиною дороги в попутному із водієм напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 доставлено до КНП "Коломийська ЦРЛ" КМР із діагнозом відкритий перелом лівої ноги.

На підставі чого, 18 листопада 2022 року слідчим відділенням Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000812, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зокрема, було проведено огляд місця події, під час якого було виявлено і вилучено вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), а також прийнято постанову про визнання цих речей речовими доказами.
Наведені обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000812 (а.с.3), протоколом огляду місця події від 18 листопада 2022 року (а.с.4-5), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 30.09.2022 року (а.с.6); постановою про визнання речовими доказами від 18 листопада 2022 року (а.с.7).
І оскільки на думку прокурора, наведені обставини вказують на те, що могло бути вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 КК України, а вилучені речі відповідають ознакам речового доказу, з метою їх збереження, на них слід накласти арешт із повною забороною володіти, користуватись, розпоряджатись та відчужувати ці речі. Позаяк, якщо цього не зробити, з огляду на властивості вказаних речей та їх правову цінність, як майбутніх доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, будь-яка людина може приховати, змінити чи знищити ці речі.
Оцінка суду.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

І розглядаючи клопотання про арешт майна фізичної особи, зокрема вказаних вище автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію, які належать ОСОБА_4 , суд виходить із того, що йому належить вирішити питання про втручання держави у право власності особи на ці речі.

Суд одразу відзначає, що в силу положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також суд застосовує і враховує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за якими, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тож, з огляду на викладене, право власності не є абсолютним і може зазнавати втручання держави, в тому числі шляхом позбавлення особи такого права, але тільки в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

А тут суд враховує, що положеннями частини 1 статті 16 КПК України передбачено, що на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим кодексом, під час кримінального провадження допускається позбавлення або обмеження права власності. А згідно з положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України у зміст права власності, яке може бути обмежено або якого може бути позбавлено під час кримінального провадження, входять всі три правомочності: володіння, користування і розпорядження майном.

В силу положень частини 1 статті 16, з урахуванням норм статті 131 та частини 1 статті 170 КПК України, під час кримінального провадження, з метою досягнення його дієвості, позбавлення або обмеження права власності будь-якої особи може мати місце при застосуванні арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому стаття 170 КПК України уточнює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1); завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1); арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу (частина 2 і 3) .

Клопотання обґрунтовано тим, що вилучені речі можуть бути речовими доказами кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, оскільки відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, і тому може бути предметом арешту.

Положення частини 1 статті 286 КК України передбачають, що порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодженняє кримінальним правопорушенням.

При цьому суд враховує, як це вказано у частині 1 статті 98 КПК України, що речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

А тому, з огляду на викладене, суд погоджується із аргументами прокурора про те, що вилучені речі (транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію), можуть бути предметами арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що транспортний засіб відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України та може бути використаний як речовий доказ по кримінальному провадженню щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. А свідоцтво відповідає ознакам документу, зазначеним у статті 99 КПК України і теж може бути доказом у таких правопорушеннях.

Також, з огляду на суть цих речей та їх правову цінність, як доказів кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, суд погоджується із тим, що автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, якщо їх повернути власнику, можуть бути приховані знищені будь-якою людиною, в тому числі й їх власником, і тому з метою запобіганню цьому, на вказані речі слід накласти арешт. Внаслідок чого та з огляду на додані до клопотання матеріали, у їх сукупності, суд вважає доведеним необхідність застосування арешту із вказаних вище правових і фактичних підстав, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (запобігання можливості приховування, зміни чи знищення речей).

В силу положень частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (а значить і арешту майна) не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Суд вважає, що доданими до клопотання матеріалами, у їх сукупності, прокурор дійсно доводить, що: існує обґрунтована підозра вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 КК України, і ступінь його тяжкості є підставою для застосування арешту вказаних прокурором речей, які можуть бути доказом правопорушення; потреби досудового розслідування, зокрема збір доказів та недопущення їх приховування, зміни чи знищення, виправдовують повний арешт речей, які за своїми властивостями можуть бути приховані, змінені чи знищені, якщо не заборонити володіння, відчуження, користування та розпорядження ними; і саме завдяки арешту може бути виконано таке завдання, як запобігання приховуванню, зміні чи знищенню доказів.

Також, з метою повного виконання положень частини 2 та частини 4 статті 173 КПК України суд враховує і відзначає, що необхідність виконання доведеного прокурором завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення інтересів досудового розслідування в аспекті збирання і збереження речових доказів, виправдовує той ступінь втручання у право власності ОСОБА_4 про який просить прокурор (повна заборона володіння, відчуження, користування та розпорядження); такий спосіб втручання є розумним, співрозмірним із вказаним завданням, а його наслідки є допустими і не суттєвими, а сам спосіб арешту є необхідним.

Таким чином, на підставі усього вище викладеного, вважаю, що прокурор довів перед судом наявність усіх підстав, з наявністю яких закон дозволяє втручання у право власності людини тією мірою, тим способом і для тієї мети, для яких це просить прокурор. А тому, його клопотання підлягає задоволенню.

Отже, на підставі наведеного та керуючись статтями 2,3,7-33,36-40-1,84-99,103-117,131-132,167-175, 214-219,298-301,309-310,369-372,376,532 КПК України слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківській області: ОСОБА_3 про арешт майна фізичної особи - задовольнити.
Накласти арешт на майно шляхом заборони володіти, користуватись, відчужувати і розпоряджатися автомобілем, марки: "ЗАЗ", моделі: "110307", реєстраційний номер: НОМЕР_1 , червоного кольору, та свідоцтвом про його реєстрацію (НОМЕР_2 ), які належать ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), вилучення якмх оформлено протоколом огляду місця події від 18 листопада 2022 року, з метою їх збереження, як доказів.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає безумовному негайному виконанню дізнавачем, слідчим, прокурором до скасування арешту, у встановленому кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Проінформувати заінтересованих осіб про ухвалу шляхом вручення або надсилання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1