Справа № 304/814/16-к Провадження № 1-кп/304/9/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальні провадження №0000621 від 23 жовтня 2014 року та № 0000120 від 03 березня 2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ворочево Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, вдівця (має на утриманні неповнолітню дитину), українця, громадянина України, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України,

В С Т А Н О В И В:

з обвинувального акту вбачається, що 21 квітня 2010 року ОСОБА_4 , обіймаючи згідно з наказом № 531 від 26 грудня 2002 року посаду директора Перечинської філії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами громадянина ОСОБА_6 , знаходячись у службовому кабінеті склав завідомо неправдивий офіційний документ договір № 72 на вклад «Премія» (з пролонгацією/без пролонгації) між відділенням в його особі та ОСОБА_6 , який завірив своїм підписом та відбитком круглої печатки Перечинського відділення «Райффайзен Банк Аваль», на підставі якого отримав від потерпілого грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 квітня 2010 року становило 79 256 грн, які на депозитний рахунок банку не перерахував, а використав на власні потреби, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 191 КК України.

Крім цього ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в період з травня по грудень 2010 року, діючи умисно, з метою подальшої легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, використав частину коштів, якими заволодів у ОСОБА_6 , у сумі 22 972,79 грн для погашення тіла та відсотків по кредиту, отриманому ним в ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також у сумі 39 272,90 грн для погашення кредиту, отриманого його дружиною ОСОБА_7 у ВАТ «Ерсте Банк» для придбання автомобіля «Toyota RAV-4», чим легалізував доходи, одержані злочинним шляхом на загальну суму 62 245,69 грн, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 209 КК України.

Також як видно з обвинувального акту, 25 березня 2011 року ОСОБА_4 , обіймаючи згідно з наказом № 531 від 26 грудня 2002 року посаду директора Перечинського відділення Закарпатської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», тобто будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, перебуваючи у відділенні банку у місті Перечині на площі Народній, 19, шляхом зловживання службовим становищем, діючи всупереч інтересів служби, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , склав офіційний документ договір № 112 на вклад «Зручний» (з пролонгацією/без пролонгації) між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 , умови якого передбачали відкриття на ім`я останньої депозитного рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 158 905 грн під 15,5 %, який завірив своїм підписом та відтиском печатки відділення банку, та отримав від потерпілої грошові кошти у вказаному розмірі, які в той же час на депозитний рахунок не вніс та використав на власні потреби, не відкривши при цьому депозитний рахунок у банківській установі згідно умов договору № 112, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК та ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України, оскільки строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення вказаних кримінальних правопорушень пройшли.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні позицію свого захисника підтримав.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання захисника, оскільки вважає, що для цього наявні всі правові підстави.

У судове засідання потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_9 не з`явилися, останній подав суду заяву, в якій не заперечив проти розгляду справи за їх відсутності (Т. 3 а. с. 4).

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання також не з`явилася, про місце, дату та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку (Т. 3 а. с. 195).

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що клопотання захисника підлягає до задоволення виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, який згідно ст. 12 цього Кодексу (у редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) відноситься до злочину середньої тяжкості, та ч. 1 ст. 366 КК України, як складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, який відповідно до ст. 12 цього Кодексу у вказаній редакції, є злочином невеликої тяжкості, за який, зокрема, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19.

Згідно з п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, чинної на час вчинення кримінальних правопорушень (21.04.2010 та 25.03.2011), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та у разі вчинення злочину середньої тяжкості, і до дня набрання вироком законної сили минуло відповідно три та п`ять років.

Як роз`яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, були вчинені ним відповідно 21 квітня 2010 року та 25 березня 2011 року, та згідно класифікації злочинів відносяться відповідно до злочинів невеликої та середньої тяжкості.

В той же час перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин (ч. 3 ст. 49 КК України в редакції, чинній на момент вчинення злочинів).

У судовому засіданні встановлено, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України, що були вчинені ним 03 жовтня 2012 року, 04 лютого та 17 вересня 2013 року, а відтак, у розумінні вищезазначених положень ч. 3 ст. 49 КК України, на час судового розгляду справи сплив, передбачений п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний та п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Будь які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від досудового слідства та суду в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд, за наявності згоди ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність його звільнення від кримінальної відповідальності, що передбачена ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, та закриття відносно нього кримінального провадження в частині даного обвинувачення у зв`язку із закінченням строків давності.

Строк застосування запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000621 від 23 жовтня 2014 року у вигляді особистого зобов`язання закінчився 03 червня 2015 року та у кримінальному провадженні №0000120 від 03 березня 2014 року у вигляді домашнього арешту закінчився 25 червня 2016 року, на даний час клопотання про обрання запобіжного заходу суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Питання речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження, а також рішення про цивільний позов вирішуватиметься судом при ухваленні судового рішення за результатами розгляду решти обсягу обвинувачення на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284 ч. 2, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання задовольнити.

ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу звільнити у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього в цій частині закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1