Справа №:755/4651/22
Провадження №: 1-і/755/4/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2023 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000949 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва (головуючий у справі - суддя ОСОБА_6 ) перебуває кримінальне провадження №0000949 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

19.01.2023 року до Дніпровського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, яке у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_6 , відповідно до ст.35 КПК України, передано для розгляду судді Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 .

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що на думку прокурора, ризики, які передбачені ст.177 КПК України, та слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в подальшому для його продовження, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи обізнаним з покаранням за вчинений ним злочин може переховуватись від суду, оскільки ним вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою примушування їх до зміни своїх раніше наданих показів, що може негативно вплинути на результати судового розгляду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не з`являтися за викликами до суду з метою затягування часу проведення судового розгляду, а також, уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин, а також, оскільки не маючи постійного місця проживання у місті Києві може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, прокурор звертає увагу, що судовий розгляд даного кримінального провадження ще не завершено. У зв`язку з цим, зміна запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний з позбавленням волі, може негативно вплинути на хід судового розгляду (неявки обвинуваченого у судові засідання та переховування від суду).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, доводять ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Тому, враховуючи перелічені ризики, прокурор вважає, що саме такий запобіжний захід, що пов`язаний з ізоляцією від суспільства, може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні подане ним клопотання підтримав та просив суд продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст.177 КПК України, є наявними, будь-які дані про їх зменшення відсутні, обставини, які слугували підставою для обрання та продовження зазначеного запобіжного заходу на даний час не відпали та продовжують існувати. Зокрема, на думку прокурора, обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, враховуючи час перебування обвинуваченого під вартою, місцність його соціальних зв?язків, а також молодий вік, просила суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_4 також заперечував проти продовження строків тримання під вартою та пояснив суду, що має постійне місце проживання у м.Одеса, проживає разом з батьками, крім того має малолітню дитину, якій має бажання допомагати. Просив суд змінити запобіжний захід на будь-який інший, не пов?язаний з триманням під вартою.

Обговоривши у судовому засіданні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п.1 абз.6 Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) № 558-ІХ від 13 квітня 2020року (далі- ЗУ «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення») встановлено у разі неможливості, у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьої статті 35 КПК України, або розглянути головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому законом.

З матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою суду від 01.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 30.01.2023 року включно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, раніше не судимий, має місце реєстрації на території України та постійне місце проживання в м.Одеса, офіційно не працевлаштований.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про наявність підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, окрім констатації, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, менш суворого, ніж тримання під вартою, який фактично обмежує у свободі обвинуваченого, останній буде ухилятись від слідства та суду.

Згідно з вимогами ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані…. запобіжні заходи - тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт - були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.

Також суд враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

При цьому суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Таким чином, оскільки прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), суд, враховуючи міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, постійне місцепроживання та його молодий вік, приходить до висновку, що запобіганню будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям обвинуваченого до суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст.177-178, 181, 183, 331, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з перебуванням останнього за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 23 березня 2023 року включно, із застосуванням електронних засобів контролю.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду цілодобово, за виключенням випадків необхідності надання медичної допомоги.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом цілодобово, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати засоби контролю.

Виконання ухвали в частині застосування запобіжного заходу покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дніпровську окружну прокуратуру м.Києва.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику та направити для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 15-30 годині 27 січня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1