Справа № 204/8174/22
Провадження № 1-кп/204/362/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000362, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сєвєродонецьк Луганської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого оператора відділення відеоспостереження штабу військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, неодруженого, утриманців не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого оператора відділення відеоспостереження штабу військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17,65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 11,12,16,127-130,199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплинарного статуту Збройних Сил України, 01 березня 2022 року, приблизно о 08:00 годині, тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , що на той час дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд, перебуваючи за адресою: Луганська область, село Єпіфанівка, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби, до моменту самостійного прибуття 04 квітня 2022 року до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся та показав про вчинення ним злочину за обставин, встановлених судом. Обвинувачений також показав, що самовільно залишив військову частину у зв`язку з особистими проблемами сімейного характеру, про що наразі щиро кається.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, що виразилася у самовільному залишенні військової частини в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби) та його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання,суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпечність та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, його відношення до скоєного, а також ту обставину, що обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований, перебуває на військовій службі, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання із застосування положень ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, а також лист начальника відділення відеоспостереження штабу військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2022, відповідно до якого останній просив призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі для можливості подальшого виконання ним військових обов`язків, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, наявності пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачено законом. А саме призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням у доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1