Справа № 161/9982/22
Провадження № 1-кп/161/863/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 22 листопада 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000422 від 22.03.2022 року, про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцька Волинської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, не працюючого, раніше судимого, зокрема:

1) 28.01.2003 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.1 ст.296; ст.128; ч.3 ст.185; ч.2 ст.186; ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Постановою Маневицького районного суду Волинської області, від 14.07.2005 року, на підставі Закону про амністію 31.05.2005 року, ст.3 п.Б - звільнений з місць позбавлення волі на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 20 днів;

2) 26.07.2006 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.187; ч.3 ст.289; ст.304; ч.1 ст.309; ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна;

3) 24.10.2006 року вироком Демидівського районного суду Рівненської області, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185; ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 2 місяці із конфіскацією майна;

4) 25.12.2012 року вироком Сокальського районного суду Львівської області, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців. 23.05.2014 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання

5) 21.11.2014 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст. 186; ч.2 ст.15 ч.2 ст.186; ст.395; ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 15.01.2019 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання -

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 13 березня 2022 року близько 15 години, знаходячись за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману потерпілого ОСОБА_4 , під приводом продажу дизельного палива об`ємом 250 л, не маючи заздалегідь наміру виконувати свої зобов`язання по наданні такого палива, повторно, незаконно заволодів належними останньому грошовими коштами в сумі 11250 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану суму.

Окрім цього, він же, 21 березня 2022 року близько 15 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману потерпілого ОСОБА_4 , під приводом продажу дизельного палива об`ємом 750 л, не маючи заздалегідь наміру виконувати свої зобов`язання по наданні такого палива, повторно, незаконно заволодів належними останньому грошовими коштами в сумі 15000 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 інкримінується заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно під приводом продажу дизельного палива, шляхом обману заволодів коштами потерпілого ОСОБА_4 .. Завдані збитки відшкодовані частково. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно у березні 2022 року обвинувачений заволодів його коштами під приводом купівлі дизельного палива. На даний час йому завдані збитки відшкодовані . При цьому, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 30 тис. грн. оскільки зазнав значних переживань та стресу. При призначенні покарання обвинуваченому не наполягав на суворій мірі покарання.

В судове засідання не з`явився потерпілий, однак попередньо подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, при призначенні покарання поклався на розсуд суду, завдані збитки відшкодовані.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до не тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття , активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має на утриманні малолітнього сина 2009 року народження, завдані збитки відшкодовані в повній мірі, потерпілий не настоює на суворій мірі покарання.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_6 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а саме повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданих збитків, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на їх обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого до обвинуваченого про стягнення матеріальної та моральної шкоди , суд виходить з наступного.

Потерпілим ОСОБА_4 подано цивільний позов про стягнення із обвинуваченого матеріальної шкоди на суму 25750,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 30 тис. гривень.

В судовому засіданні потерпілим заявлено відмову від позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, оскільки така повністю відшкодована обвинуваченим, про що надав відповідну розписку.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Пунктом 1 ч.1 ст.49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

При цьому ч.ч. 1, 3 ст.206 ЦПК України констатовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За таких обставин, оскільки цивільний позивач заявив клопотання про те, що збитки відшкодовані, суд закриває провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків.

На підставі ст. 128, 129 КПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", (із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 р., №1 від 27.02.2009 р. - цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 10 000 грн. моральної шкоди, а також 8000 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджено документально.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з засад розумності, виваженості, справедливості, враховує характер і тривалість страждань, істотне вимушення змін в життєвих стосунках.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди закрити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь потерпілого ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10000 ( десяти тисяч) гривень.
У задоволенні решти позову відмовити.
В порядку ст. 120, 124 КПК України стягнути із ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 судові витрати на правову допомогу у розмірі 8 ( вісім) тисяч гривень.
Речові докази:

-паперову квитанцію № Р24АС5198 від 13.03.2022, паперову квитанцію від 14.03.2022 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_6 та картки платника податків- залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000422.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1