Справа № 346/105/23
Провадження № 1-кс/346/15/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 р.м. Коломия

Слідчий суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області: ОСОБА_3 , погоджене прокурором Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_4 , про арешт майна фізичної особи, по кримінальному провадженню №0000006, з правовою кваліфікацією: статті 356 КК України,

в с т а н о в и в :

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, із клопотанням про арешт майна фізичної особи, звернулася вказана дізнавачка, додавши до нього матеріали, якими вона обґрунтовує своє клопотання.

Аргументи дізнавача.

04.01.2023 до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшов рапорт ПОГ Коломийського РВП капітана поліції ОСОБА_5 про те, що 04.01.2023 ним під час патрулювання в с. Верхній Вербіж, Нижньовербізької ТГ, неподалік річки Лючка було виявлено гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. с. Верхній Вербіж, який самовільно, без відповідного на те дозволу всупереч установленому законом порядку зрізав 1 дерево породи "верба", бензопилою марки «Husgvarna» моделі «Ranger 455» яке знаходились на комунальній земельній ділянці, що по АДРЕСА_1 , чим спричинив Нижньовербізькій ТГ майнову шкоду.

На підставі чого, 05 січня 2023 року сектором дізнання Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000006, за ознаками кримінального проступку передбаченого ст. 356 КК України.

04.01.2023 року з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення такого кримінального правопорушення було проведено огляду місця події в с. Верхній Вербіж по вул. Січових Стрільців, на території урочища Зарінок неподалік господарства №14 на березі річки Лючка виявлено та оглянуто одну колоду дерева породи верба, довжиною 17 метрів, неподалік якої було виявлено бензопилу марки «Husgvarna» моделі «Ranger 455», оранжевого кольору та шину марки «Saber 10-008» із ланцюгом, біля яких знаходився ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_1 , який вказав, що бензопила належить йому, та нею він зрізав дерево породи верба.

Наведені обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000006 (а.с.3), рапортом працівника поліції (а.с. 4), поясненнями (а.с. 8-10); протоколом огляду місця події (а.с.5-7); постановою про визнання речовими доказами від 05 січня 2023 року (а.с.11).

І оскільки на думку дізнавачки, наведені обставини вказують на те, що могло бути вчинено кримінальний проступок, передбачений статтею 356 КК України, а вилучені речі (колода деревини, бензопила та шина із ланцюгом) відповідають ознакам речового доказу, з метою їх збереження, на ці речі слід накласти арешт із повною забороною володіти, користуватись та відчужувати ці речі. Позаяк, якщо цього не зробити, з огляду на властивості вказаних речей та їх правову цінність, як майбутнього доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України правопорушник може їх приховати, змінити чи знищити.

Оцінка суду.

Слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

І розглядаючи клопотання про арешт майна фізичної особи, зокрема: вказаної вище колоди деревини, бензопили та шини, із ланцюгом, суд виходить із того, що тут має місце вирішення питання про втручання держави у право власності особи на вказані речі, оскільки неправомірність набуття у їх власність не доведена.

Суд одразу відзначає, що в силу положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Також суд застосовує і враховує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за якими, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тож, з огляду на викладене, право власності не є абсолютним і може зазнавати втручання держави, в тому числі шляхом позбавлення особи такого права, але тільки в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

А тут суд враховує, що положеннями частини 1 статті 16 КПК України передбачено, що на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим кодексом, під час кримінального провадження допускається позбавлення або обмеження права власності. А згідно з положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України у зміст права власності, яке може бути обмежено або якого може бути позбавлено під час кримінального провадження, входять всі три правомочності: володіння, користування і розпорядження майном.

В силу положень частини 1 статті 16, з урахуванням норм статті 131 та частини 1 статті 170 КПК України, під час кримінального провадження, з метою досягнення його дієвості, позбавлення або обмеження права власності будь-якої особи може мати місце при застосуванні арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому стаття 170 КПК України уточнює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина 1); завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1); арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу (частина 2 і 3) .

Клопотання обґрунтовано тим, що вилучені речі можуть бути речовим доказом кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК України, оскільки відповідають критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, і тому може бути предметом арешту.

Положення статті 356 КК України передбачають, що самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника є кримінальним проступком.

При цьому суд враховує, як це вказано у частині 1 статті 98 КПК України, що речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

А тому, з огляду на викладене, суд погоджується із аргументами дізнавача про те, що вилучені нею речі (колода деревини, бензопила та шина із ланцюгом), можуть бути предметом арешту, оскільки є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у статті 98 КПК України і можуть бути використані як речові докази по кримінальному провадженню щодо кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК.

Також, з огляду на суть цих речей та їх правову цінність, як доказу кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК України, суд погоджується із тим, що ці речі, якщо їх повернути особі яка могла їх зрізати, можуть бути приховані, змінені або знищені будь-якою людиною, в тому числі й нею самою, і тому з метою запобіганню цьому, на вказані речі слід накласти арешт. Внаслідок чого та з огляду на додані до клопотання матеріали, у їх сукупності, суд вважає доведеним необхідність застосування арешту із вказаних вище правових і фактичних підстав, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (запобігання можливості приховування, зміни чи знищення речей).

В силу положень частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження (а значить і арешту майна) не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Суд вважає, що доданими до клопотання матеріалами, у їх сукупності, дізнавач дійсно доводить, що: існує обґрунтована підозра вважати, що було вчинено кримінальний проступок, передбачений статтею 356 КК України, і ступінь його тяжкості є підставою для застосування арешту вказаних дізнавачем речей, які можуть бути доказом правопорушення; потреби досудового розслідування, зокрема збір доказів та недопущення їх приховування, зміни чи знищення, виправдовують повний арешт речей, які за своїми властивостями можуть бути приховані, змінені чи знищені, якщо не заборонити користування, розпорядження і відчуження цих речей; і саме завдяки арешту може бути виконано таке завдання, як запобігання приховуванню, зміні чи знищенню доказів.

Також, з метою повного виконання положень частини 2 та частини 4 статті 173 КПК України суд враховує і відзначає, що необхідність виконання доведеного дізнавачем завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення інтересів досудового розслідування в аспекті збирання і збереження речових доказів, виправдовує той ступінь втручання у право власності про який просить дізнавач (повна заборона володіння, користування і відчуження); такий спосіб втручання є розумним, співрозмірним із вказаним завданням, а його наслідки є допустими і не суттєвими, а сам спосіб арешту є необхідним.

Таким чином, на підставі усього вище викладеного, вважаю, що дізнавач довів перед судом наявність усіх підстав, з наявністю яких закон дозволяє втручання у право власності людини тією мірою, тим способом і для тієї мети, для яких це просить дізнавач. А тому, його клопотання підлягає задоволенню.

Отже, на підставі наведеного та керуючись статтями 2,3,7-33,36-40-1,84-99,103-117,131-132,167-175, 214-219,298-301,309-310,369-372,376,532 КПК України слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області: ОСОБА_3 , погоджене прокурором Коломийської окружної прокуратури: ОСОБА_4 , про арешт майна фізичної особи - задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом заборони володіти, користуватись і відчужувати: одну колоду дерева породи: верба, довжиною 17 метрів; бензопилу, марки: «Husgvarna», моделі: «Ranger 455», оранжевого кольору; шину, марки: «Saber 10-008», із ланцюгом, з метою їх збереження, як речових доказів до завершення проведення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає безумовному негайному виконанню дізнавачем, слідчим, прокурором до скасування арешту, у встановленому кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Проінформувати заінтересованих осіб про ухвалу шляхом вручення або надсилання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1