Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/637/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 115 КК Укарїни Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали справи за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2022 року

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000546 стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , 21.11.2021 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2022 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 19.12.2022. Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу районного суду та застосувати відносно його підзахисного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.
Мотивуючи свої вимоги зазначає про відсутність доказів про наявність ризиків, які слід враховувати під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прокурор в поданій до апеляційного суду заяві просив розглянути справу за його відсутності, при цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Враховуючи, що захисник та обвинувачений клопотань про їх участь під час розгляду апеляційної скарги не заявляли, а тому відповідно вимог ч.4 ст.422-1 КПКУкраїни, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін кримінального провадження.
Дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволення не підлягає, з наступних підстав.
Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.
Згідно ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.
До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, постановив ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 на більш м`який.
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи з яких захисник просить змінити ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали за обставин, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2022 рок стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4