В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської

області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000598 від 10.11.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця с. Печера,

Тульчинського району Вінницької області,

громадянина України, маючого середню освіту, розлученого,

військовослужбовця військової служби за контрактом, в посаді

начальника радіорелейної станції взводу зв`язку роти зв`язку тилового

пункту управління польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2

Збройних сил України, у військовому званні «молодший сержант»,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01 вересня 2021 року № 310 ОСОБА_3 призначено на посаду начальника радіорелейної станції взводу зв`язку роти зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України та зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення. Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) молодший сержант ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому. Так, ОСОБА_3 , 10 листопада 2022 року приблизно о 07 годині 41 хвилині, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю в крові склала - 1,04 %о, в сечі - 4,70 %о), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3110», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.03.2000 належить ОСОБА_6 , в світлий час доби зі швидкістю 73,0 км/год., яка перевищує максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту м. Павлоград у 50 км/год., здійснював рух у крайній правій смузі сухого асфальтобетонного покриття проїзної частини дороги вул. Дніпровської м. Павлоград Дніпропетровської області, з боку вул. Західнодонбаська в напрямку вул. Новоросійська. Під час руху в крайній правій смузі проїзної частини дороги вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» розділу № 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, які знаходилися за напрямком його руху навпроти будівлі № 541, водій ОСОБА_3 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи кримінальну протиправну недбалість та не виконуючи покладені на нього як на водія обов`язки, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити попереду на смузі руху свого автомобіля перешкоду для руху, у вигляді автомобіля «ЗАЗ ТF55YО», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який стояв у попутному йому напрямку перед вищевказаним нерегульованим пішохідним переходом, поступаючись дорогою пішоходу, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «ГАЗ 3110», реєстраційний номер НОМЕР_3 , аж до його зупинки, або безпечного для інших учасників руху об`їзду зазначеної перешкоди, внаслідок чого приблизно о 07 годині 41 хвилині 10 листопада 2022 року навпроти будівлі № 541 по вул. Дніпровській м. Павлоград Дніпропетровської області, передньою частиною керованого ним автомобіля «ГАЗ 3110», реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустив наїзд на задню частину автомобіля «ЗАЗ ТF55YО», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який в результаті наїзду за інерцією прослідував вперед та на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , що в цей час перетинав проїзну частину дороги вул. Дніпровської зліва направо відносно напрямку руху вказаних транспортних засобів. Після наїзду на автомобіль «ЗАЗ ТF55YО", автомобіль «ГАЗ 3110» в некерованому стані виїхав у крайню ліву смугу де лівою передньою частиною здійснив зіткнення із правою боковою частиною попутного автомобіля «Mitsubishi Carizma», реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_8 .

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.1 а), 2.9 а), 12.4, 12.9 б) та 12.3 Правил дорожнього руху, де зазначено: п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.»; п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.»; п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;» п. 2.1 «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;»; п. 2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;» п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»; п. 12.9 «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил». п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.».

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на автомобіль «ЗАЗ ТF55YО» та із подальшим наїздом останнього на пішохода.

Саме невиконання водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден потиличної ділянки голови, закритої травми лівої нижньої кінцівки, саден нижньої третини лівої гомілки, закритого перелому внутрішньої кісточки лівого гомілковостопного суглобу, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та суду показав, що він їхав 10.11.2022 року на автомобілі марки «ГАЗ 3110», порушив ПДР, в результаті чого зіткнувся з автомобілем який рухався попереду. Шкоду відшкодував потерпілому частково, та у скоєному щиро кається. Три тижні тому переніс інфаркт, був у лікарні, наразі стан здоров`я задовільний. На утримані має стареньких батьків.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, а саме 10.11.2022 о 17.40 год. він йшов по вул. Дніпровська м. Павлоград Дніпропетровської області, з боку вул. Західнодонбаської в напрямку вул. Новоросійська. Перед тим як перейти дорогу він подивився у ліву сторону, та не було поруч транспортних засобів. Коли він був на половині дороги, то його пропускали машини, потім залишилась одна машина від удару якої він впав, та на деякий час втратив свідомість. Коли він прокинувся, то почув біль у правій нозі. ОСОБА_3 просив у нього пробачення, та частково відшкодував шкоду. На даний час він претензій до обвинуваченого він не має, та просить суд винести покарання обвинуваченому без позбавлення волі.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, суд вважає, що ОСОБА_3 винний у порушенні правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 286-1 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до роз`яснень п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активнее сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не виявлено.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії нетяжких, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, є військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, у військовому званні «молодший сержант», у лікаря-нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характерезується задовільно, за місцем роботи позитивно, вину визнав повністю, частково відшкодував потерпілому шкоду.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, та ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, за змістом приписів ст.58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Беручи до уваги обставини справи та особу обвинуваченого, суд вважає можливим на підставі ст. 58 КК України замість основного покарання у вигляді двох років позбавлення волі, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 службове обмеження на строк два роки, із відрахуванням із суми грошового забезпечення, а саме 20 відсотків у дохід держави.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного обвинуваченого такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільний позов у данному кримінальному провадженні відсутній.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З огляду на наведене, оскільки у застосуванні арешту майна відпала потреба, суд вважає за можливе скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2022 року.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 7551 (сім тисяч пятсот пятдесґт одна) грн. 20 коп. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.58 КК України призначити ОСОБА_3 замість основного у виді позбавлення волі на строк два роки - службове обмеження для військовослужбовців на строк два роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2022 року на автомобіль марки «ГАЗ 3110» реєстраційний номер НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданного 10.03.2000 року МРЕВ м. Добропілля, належить ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Речові докази у кримінальному проваджені:

- автомобіль марки «ГАЗ 3110» реєстраційний номер НОМЕР_7 , який зберігається на спецмайданчику Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Павлоград, вул. Дніпровська, 10 передати за належністю ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_3 ;

- автомобіль марки «Mitsubishi Carizma», реєстраційний номер НОМЕР_6 , який передано під зберігальну розписку ОСОБА_8 - залишити останньому за належністю;

- автомобіль марки «ЗАЗ ТF55YО», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який передано під зберігальну розписку ОСОБА_7 - залишити останньому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 7551 (сім тисяч пятсот пятдесґт одна) грн. 20 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього арешту не продовжувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .