ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/974/22 Номер провадження 11-кп/814/2421/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
судді ОСОБА_2
21 листопада 2022 року м. Полтава
Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що названий вище обвинувальний акт містить посилання на висновок експерта №1387 від 20 червня 2022 року, однак всупереч вимогам ч.2 ст.291 КПК України в ньому відсутній розмір витрат на залучення експерта, що є підставою для його повернення.
21 листопада 2022 року колегією суддів Полтавського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , скасовано зазначену вище ухвалу про повернення обвинувального акта та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Однак, з таким рішенням більшості колегії суддів не погоджуюся та висловлюю окрему думку на таких підставах.
Виходячи з положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, та повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Із положень ч.2 ст.291 КПК України, які мають імперативний характер, випливає, що в обвинувальному акті обов`язково повинні бути відомості, визначені п.п.1-9 цієї статті КПК України.
У силу ж вимог п.8 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).
Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні було проведено судову товарознавчу експертизу №1387 від 20 червня 2022 року, що підтверджено органом досудового розслідування у викладі фактичих обставин інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України (а.п.2). Однак, відомостей про розмір витрат на залучення експерта для здійснення цієї експертизи обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 не містить, що не оспорюється й ніким із учасників судового провадження (а.п.1-4).
Надавши належну оцінку наведеним вище обставинам і проаналізувавши ст.291 КПК України, місцевий суд правильно встановив, що названий обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, передбаченим п.8 ч.2 ст.291 КПК України, що, як наслідок, у силу приписів п.3 ч.3 ст.314 КПК України є прямою підставою для його повернення.
Доводи ж апеляційної скарги з посиланням на обставини, які підлягають установленню під час розгляду кримінального провадження по суті, не спростовують допущених порушень при складанні обвинувального акта та не звужуть зміст регламентованих КПК України підстав для його повернення прокурору.
Водночас слід зазначити, що оскаржувана ухвала не завершує провадження, не є остаточним рішенням за результатами розгляду справи, а власне інститут повернення обвинувального акта стороні обвинувачення й покликаний саме забезпечити усунення недоліків названого підсумкового процесуального документа, встановлених під час підготовчого провадження, з тим, щоб указані недоліки не виникали в ході вирішення кримінального провадження по суті.
Окрім того, згідно з ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а тому на судову гілку влади не покладена функція виконання обов`язків сторони обвинувачення.
На підставі викладеного вище, вважаю, що місцевий суд діяв відповідно до вимог КПК України, постановлена ним ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим підлягала залишенню без зміни, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.
Суддя ОСОБА_2