ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/871/23 Справа № 197/1169/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 0000176 від 22.03.2015 рокуза апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не маючого, працюючого ПрАТ "ІнГЗК", машиністом, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоду залишений без розгляду.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5048 гривень 72 копійки.

В с т а н о в и л а:

вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 21 березня 2015 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії «А1», керуючи технічно справним мопедом «Карпати», без реєстраційного номеру, рухався по прилеглій території «16 Гастроному», розташованого в Широківському районі, смт. Широке, вул. Леніна, буд. 117, зі сторони центрального входу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в напрямку проїжджої частини вул. Леніна смт. Широке.

Під час руху водій ОСОБА_8 , проявляючи злочинну недбалість не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, виїжджаючи з прилеглої території магазину «16 Гастроном» на проїжджу частину дороги вул. Леніна смт. Широке, яка освітлена міським електроосвітленням, в районі будинку № 117 не надав дорогу мотоциклу «Восход ЗМ», без реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по вул. Леніна, смт. Широке Широківського району зі сторони вул. Глинки у напрямку пров. Свердлова, унаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.1 «а» та 10.2 Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.1 «Водій механічного транспортного засобу повинен при собі мати: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

п. 10.2: «Виїжджаючи на дорогу з жилої зони, дворів, міст зупинки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїжджою частиною або тротуаром надати дорогу пішоходам та транспортним засобам, які рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам та пішоходам, напрямок руху яких він перетинає».

Порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п. 10.2 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажир мопеду «Карпати» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани обличчя зліва, струсу головного мозку, закритого вколоченого перелому проксимальної головки основної фаланги 4-го пальця лівої кисті, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 70 від 11.06.2015 року; водій мотоциклу «Восход ЗМ» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-лицьової травми у вигляді вдавленого осколкового перелому лобної кістки, перелому решітчастої кістки, перелому кісток носу та обох виличних кісток, забою головного мозку 2-го ступеня, назоліквореї, фронтогематосинусиду, забою мошонки, розриву лівого яєчка, гематоцеле, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що підтверджується висновком експерта № 76 від 23.06.2015 року.

Не погодившись із судовим рішенням захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючім в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подана апеляційна скарга.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати,призначити новий розгляд у суді першої інстанції,посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не було повноцінно та всебічно вивчено матеріали кримінального провадження, не було оглянуто інший транспортний засіб учасника, а саме: мопед «Карпати», не було співставленні транспортні засоби учасників один відного одного, щоб дало чітке та повне розуміння розташування транспортних засобів в момент зіткнення, тим самим було б встановлено розташування їх на проїзній частині.

Крім того, зазначив, що під час розгляду у судді першої інстанції захисником ОСОБА_7 , який вступив в процес на стадії дебатів після закінчення судового слідства, було подане клопотання про відновлення судового розгляду - з`ясування обставин та перевірки їх доказами, з проханням надання можливості захиснику ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 ознайомитись з всіма речовими доказами у справі №197/1169/15-к, в т.ч. мопед «Карпати» та мотоцикл «Восход»; лазерний носій інформації на який записаний відеозапис та з всіма відеозаписами у справі №197/1169/15-к, в т.ч. з відеозаписами слідчих експериментів від 11.03.2022, але суддею першої інстанції було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, а стороною обвинувачення були надані документи, які начебто підтверджують повернення речових доказів мопеду «Карпати» та мотоциклу «Восход» їх власникам, хоча в дійсності речові докази повернуті нікому не були.

При цьому ОСОБА_8 в суді заявив, що транспортний засіб йому не повертався, а підпис в книзі про отримання ним транспортного засобу - речового доказу мопеду «Карпати» ним не ставився, після чого ОСОБА_8 надіслав відповідну заяву про необхідність повідомлення йому про місце знаходження речового доказу мопеду «Карпати», на що захисник ОСОБА_7 подавши адвокатський запит, відповідно до поданої заяви ОСОБА_8 , отримав відповідь, про те, що заява ОСОБА_8 була скерована до Криворізького РУП для прийняття рішення щодо призначення службового розслідування за фактом можливого порушення співробітниками МВС вимог чинного законодавства України, що підтверджує втрату та відсутність речових доказів.

Захисник послався до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України № 5-249 кс 15 від 21 січня 2016 року, відповідна до якої апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права особи на справедливий судовий розгляд, тому в апеляційній процедурі не допускаються будь-які спрощення, а стандарти доказування повинні бути найвищими; якщо в апеляційному суді постає питання про встановлення певного факту в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції, тоді повнота дослідження доказів щодо цього факту має бути забезпечена у повному обсязі.

Рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (абзац «ііі» п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 р.) у справі «Бельзюк проти Польщі»

Такий висновок відповідає правовим позиціям, висловленим у рішеннях ЄСПЛ, який констатує в аналогічних випадках порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

При прийнятті рішення у кримінальній справі доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду не було встановлено відповідно до вимог ст. 91 КПК винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене вбачається невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, існує істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, через неповноту дослідження справи, не надання можливості підсудному використати всі можливості для доведення своєї позиції рішення суду є таким, що викликає певні сумніви у доведеності вини підсудного взагалі, і як наслідок, вирок суду та призначення покарання не відповідає ні обставинам справи, ні її кваліфікації, тому такий вирок має бути скасовано та справу направлено на нове судове провадження до суду першої інстанції.

Стверджує, що зазначені істотні порушення є процесуально недопустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, передбаченого як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд, думку прокурора ОСОБА_6 , якій заперечував проти апеляційній скарги та просив її залишити без задовольнити, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції та апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні докази і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно з п. 5 ч. 1 ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України, віднесено до загальних засад кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження.

У ст. 20 КПК України закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 45 КПК єдиний суб`єкт, який у кримінальному провадженні має право виступати як захисник це адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Захисник після його залучення відповідно до п. 4 ст. 47 КПК має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках:

1) якщо є обставини, які згідно з КПК виключають його участь у кримінальному провадженні. До таких обставин належать випадки коли:

а) захисником є особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, експерт, спеціаліст, перекладач;

б) якщо захисник у цьому провадженні надає або раніше надавав правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги;

в) зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю (зупинення дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю або його анулювання) у порядку, передбаченому законом;

г) якщо захисник є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого зі складу суду;

2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо обраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника.

3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного із захисником договору, яке виявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог КПК тощо.

4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.

Відмовитись від захисника або замінити його може і сам підозрюваний, обвинувачений. Згідно з ч. 2 ст. 54 КПК відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.

При реалізації норм КПК, які регламентують порядок відмови від захисника, необхідно враховувати правові позиції ЄСПЛ сформульовані, зокрема, в рішенні від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України». Так, у п. 80 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що: «ані буква, ані дух ст. 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися (у відкритий чи мовчазний спосіб) від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови». Також у п. 65 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 2012 року у справі «Єрохіна проти України» викладена ще одна важлива правова позиція щодо відмови від захисника, зокрема, ЄСПЛ вказав: «перед тим, як вважати обвинуваченого таким, що відмовився від важливого права за ст. 6 Конвенції, з огляду на непрямі ознаки його поведінки слід переконатися, що він міг розумно передбачити наслідки своєї поведінки» (п. 59 рішення від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

Апеляційним судом встановлено порушення вимог ч. 2 ст. 54 КПК, оскільки судом належним чином не була зафіксована відмова від захисника.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захист обвинуваченого ОСОБА_8 здійснював захисник адвокат ОСОБА_11 .

Відповідно до журналів судового засідання та запису судових засідань не зафіксована відмова обвинуваченого ОСОБА_8 від захисника ОСОБА_11 .

Порядок відмови від захисника відповідно до ч. 2 ст. 54 КПК передбачає, що відмова від захисника повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова фіксується у протоколі процесуальної дії.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає неналежне фіксування відмови від захисника, чим порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки фактично не було з`ясовано чи мало місце розірвання договірних відносин на надання правової допомоги або захисник на власний розсуд тлумачить наявність підстав для припинення цих правовідносин і не з`являється в судове засідання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 47 КПК захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК, а в ч. 6 цієї статті закріплено обов`язок суду створити, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. При цьому згідно з ч. 3 ст. 93 КПК сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Поміж засобами, які мають бути надані обвинуваченому, є можливість, з метою підготувати свій захист, ознайомлюватись із результатами слідства, накопиченими протягом усього часу його провадження.

Право на змагальне провадження означає, в принципі, можливість для сторін знати і коментувати усі складові наданої доказової бази і усі зауваження, надані для того, щоб вплинути на рішення суду.

Одним із елементів змагальності у кримінальному провадженні є обов`язки сторін кримінального провадження щодо відкриття матеріалів кримінального провадження, унормовані статтею 290 КПК України.

Цей обов`язок сторони обвинувачення є й гарантією реалізації конвенційного права мати можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Судом першої інстанції вказані вимоги кримінального процесуального закону дотримано не було з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду у судді першої інстанції захисником ОСОБА_7 , який вступив в процес на стадії дебатів після закінчення судового слідства, було подане клопотання про відновлення судового розгляду - з`ясування обставин та перевірки їх доказами, з проханням надання можливості захиснику ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 ознайомитись з всіма речовими доказами у справі, в т.ч. мопед «Карпати» та мотоцикл «Восход»; лазерний носій інформації на який записаний відеозапис та з всіма відеозаписами у справі №197/1169/15-к, в т.ч. з відеозаписами слідчих експериментів від 11.03.2022 р.

Судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, а стороною обвинувачення були надані документи, які начебто підтверджують повернення речових доказів мопеду «Карпати» та мотоциклу «Восход» їх власникам.

При цьому обвинувачений ОСОБА_8 в суді заявив, що транспортний засіб йому не повертався, а підпис в книзі про отримання ним транспортного засобу - речового доказу мопеду «Карпати» ним не ставився.

Обвинувачений ОСОБА_8 надіслав відповідну заяву про необхідність повідомлення йому про місце знаходження речового доказу мопеду «Карпати», на що захисник ОСОБА_7 , подавши адвокатський запит, відповідно до поданої заяви ОСОБА_8 , отримав відповідь, про те, що заява ОСОБА_8 була скерована до Криворізького РУП для прийняття рішення щодо призначення службового розслідування за фактом можливого порушення співробітниками МВС вимог чинного законодавства України.

На час розгляду апеляційної скарги службове розслідування за фактом можливого порушення співробітниками МВС вимог чинного законодавства України проведено не було.

Таким чином , стороні захисту не був надані для ознайомлення речові докази мопед «Карпати» та мотоцикл «Восход», які були предметами дослідження експертів, з висновками яких не погоджується захист.

Враховуючи, що сторони вільні у використанні своїх процесуальних прав і самостійно обирають стратегію і тактику ведення справи (статті 22 та 26 КПК), у тому числі тактику спростування доказів, наданих протилежною стороною, обсяг доказів, які можуть бути надані на спростування чи, навпаки, на підтвердження допустимості чи достовірності доказів, не може бути визначено заздалегідь, оскільки залежить від динаміки кримінального провадження, яка визначається головним чином діями сторін у процесі.

Таким чином, сторона, у володінні якої знаходяться докази, які обґрунтовують допустимість інших наданих доказів, приймає рішення про необхідність їх надання суду лише у випадку, якщо допустимість цих доказів обґрунтовано поставлена під сумнів на тих чи інших підставах. У такому разі у сторони, яка надала спірний доказ, виникає обов`язок довести його допустимість (частина 2 статті 92 КПК), надавши інші докази, і, відповідно, як умова надання доказу обов`язок відкрити їх іншій стороні.

У той же час суд, що розглядає справу, має забезпечити стороні можливість підготувати свою позицію щодо наданого доказу, який не був відкритий стороні на більш ранніх стадіях провадження

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вирок суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, п. 4 ч. 2 ст. 412,та ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_8 , скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді :