ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/623/22 Справа № 697/942/20 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Черкаси
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою, що оскаржується, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ч. ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 17 грудня 2022 року. Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 розмірів пожиточного мінімуму для працездатних осіб, що становить 130 000 грн.

При прийнятті такого рішення, суд врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 , яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Окрім того, суд зазначив про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд також вказав на данні про особу обвинуваченого, який не має постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, переховувався від суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ставить питання про скасування вищевказаної ухвали суду та постановлення нової ухвали, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання. Також просить суд постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати директора компанії «СТБ-2016» перерахувати не отриману ОСОБА_6 заробітну плату відповідно до ч. 5 ст. 616 КПК України на спеціальний рахунок в підтримку ЗСУ. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною. Спростовує дані про свою особу, які були заявлені прокурором у судовому засіданні, щодо наявність попередніх судимостей та відсутність постійного місця роботи. Вважає, що судом першої інстанції, було порушено вимоги ч. 2 ст. 336 КПК України та не прийняті до уваги заперечення обвинуваченого про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, що є істотним порушенням його процесуальних прав. Також вказує, що судове засідання проводилось за відсутності призначеного йому захисника, чим було порушено його право на захист. Посилається на вимоги ст. 177 КПК України щодо оцінки підстав суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Вважає, що прокурор та суд не навели жодних обґрунтованих підстав, за яких не можливо застосувати до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів. Зазначає, що при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу, суд порушив практику ЄСПЛ, яку, на його думку, не враховано при продовжені запобіжного заходу.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Дані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що при прийняті рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ризики, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу: переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, не зникли та не зменшились.

Колегія суддів вважає, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, може реально спонукати його до вчинення дій, спрямованих на переховування від суду.

При цьому слід враховувати, що ОСОБА_6 ухвалою суду від 11 квітня 2019 року вже обирався запобіжний у вигляді домашнього арешту, внаслідок чого той був звільненийз під варти.

Утім ОСОБА_6 вчинив дії, спрямовані на ухилення від явки до суду, через що до нього 01 серпня 2019 року застосовувався привід, 15 серпня 2019 року надано дозвіл на його затримання, а ухвалою від 19 травня 2020 року той був оголошений у розшук.

Отже більш м`який запобіжний захід, а ні ж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

З огляду на ці обставини суд першої інстанції привів належні доводи щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання апелянта на порушення його прав під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу, оскільки суд першої інстанції не забезпечив його безпосередню участь у судовому засіданні, є безпідставними.

З матеріалів судової справи вбачається, що обвинувачений приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції в режимі відеоконференції, мав змогу давати пояснення, заявляти клопотання, приводити аргументи проти продовження дії запобіжного заходу.

З урахуванням здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану, апеляційний суд не вбачає порушення приписів ч. 2 ст. 336 КПК України, при наявності заперечень обвинуваченого проти проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Так само є безпідставним посилання обвинуваченого на відсутність захисника у судовому засіданні, адже на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, не міститься даних про заявлене клопотання обвинуваченого про призначення йому захисника.

За умов не обов`язкової участі в цьому кримінальному провадженні захисника, апеляційний суд не вбачає порушення права обвинуваченого на захист.

Щодо доводів обвинуваченого про перерахування не отриману ним заробітну плату, відповідно до ч. 5 ст. 616 КПК України, на спеціальний рахунок в підтримку ЗСУ колегія суддів зауважує, що ці питання не відноситься до повноважень суду.

При цьому у даному випадку не може бути застосовано ч. 5 ст. 616 КПК України , оскільки до обвинуваченого не застосовувався запобіжний захід у вигляді застави.

При апеляційному перегляді суду не надано відомостей про порядок відбування покарання ОСОБА_6 відповідно до попередніх обвинувальних вироків щодо нього. Внаслідок чого апеляційний суд не може зробити висновок щодо погашення судимостей відповідно до ст. 89 КК України, оскільки погашення судимості пов`язано зі закінченням певного часу, розрахунок якого розпочинається з дня відбуття покарання.

Разом з тим, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 89 КК України щодо переривання і обчислення заново строку погашення судимості, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення знову вчинить кримінальне правопорушення, вказівка суду першої інстанції, що судимості ОСОБА_6 08 квітня 1999 року за особливо тяжкий злочин, 22 серпня 2009 року за нетяжкий злочин та 16 грудня 2010 року за кримінальний проступок, непогашені є неспростованою.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до національного законодавства та практики ЄСПЛ, суд першої інстанції, визначив необхідність, при прийняття рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. За таких обставин не вбачається підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 419, 422-1КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3