Справа № 727/6826/22
Провадження № 1-кп/727/372/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2022 року
Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Чернівці кримінальне провадження № 0002006 від 06.07.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікно Заставнівського району, Чернівецької області, громадянина України, українця, освіта професійно-технічна, одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого машиністом у КП «Чернівціводоканал», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 06.07.2022 року, близько 08.00 год. 10 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Рено» моделі «Логан», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Головна в напрямку вул.Чкалова у м.Чернівці зі швидкістю, що не перевищує максимально допустиму в межах населеного пункту та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку № 143 по вул.Головна, який позначений горизонтальною розміткою 1.14.1 «Зебра», не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях і, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме: пішохода ОСОБА_4 , яка переходила проїзну частину дороги по вказаному пішохідному переходу з права наліво по напрямку руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_4 , у результаті якого остання, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 418 мд від 18.07.2022 року, отримала наступні тілесні ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я: осаднення м`яких тканин ділянки правого колінного суглоба, рвану крапкову рану правого ліктового суглоба, закритий перелом головки правої плечової кістки без зміщення.
Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв у результаті порушення ним та невиконання вимог п.п.1.5, 2.3 (б,д), 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.01.2001 року та введених в дію з 01.01.2022 року, які вимагають від водія:
п.1.5

дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п.2.3

для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д)не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п.18.1

водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В ході судового розгляду ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення свою вину визнав повністю, з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, також повністю погодився, пояснивши суду, що 06.07.2022 року він керував автомобілем марки «Рено» моделі «Логан», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Головна в напрямку вул.Чкалова у м.Чернівці, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку № 143 по вул. Головна, який позначений горизонтальною розміткою 1.14.1 «Зебра», відволікся від керування транспортним засобом, розмовляючи із пасажиром, а тому скоїв наїзд на вказаному пішохідному переході на потерпілу ОСОБА_4 , внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, після чого одразу зупинився та намагався надати їй допомогу. Крім того, обвинувачений зазначив, що він пропонував потерпілій кошти для її лікування, від яких вона відмовилась, назвавши суму на відшкодування цих витрат у розмірі 3000 доларів США, яка є для нього непомірною, в зв`язку з чим заподіяна ДТП 06.07.2022 року шкода до теперішнього часу ним не відшкодована .
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що автомобіль під керуванням обвинуваченого у результаті неуважності останнього скоїв на неї наїзд, коли вона переходила дорогу по пішохідному переходу, у результаті якого вона отримала тілесні ушкодження. Після цієї ДТП ОСОБА_5 пропонував відвезти її улікарню, але вона відмовилась. Також потерпіла зазначила, що має претензії матеріального характеру до обвинуваченого, проте, у визначеному нею їх розмірі - 80 000 грн. відшкодувати заподіяну з його вини шкоду він відмовився, а тому вона має намір звернутись до суду із відповідним позовом вже після ухвалення судом вироку, в порядку цивільного судочинства. Просила призначити ОСОБА_5 покарання відповідно до вимог діючого законодавства.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, а також те, що він не заперечує жодні фактичні обставини справи, відсутність у суду сумнівів в правильності розуміння обвинуваченим їх змісту, добровільності та істинності такої його позиції , суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також відомостей щодо судових витрат та речових доказів.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо їх правдивості.
За таких підстав суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю, і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Виходячи з зазначеного, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком та вчинене з необережності.
Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, одружений, утриманців не має, працевлаштований, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, не має негативних характеристик, вину свою повністю визнав, у скоєному розкаявся, заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду не відшкодував
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає активне сприяння ним розкриттю злочину, обставин, які б, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували покарання, судом не встановлено.
Щире каяття, про яке зазначене в обвинувальному акті, на думку суду, не може бути враховано в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, оскільки матеріальну та моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, ним жодним чином потерпілій не відшкодовано.
Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують особу винного, наслідки його дій, що настали, позицію прокурора, який вважає недоцільним відбування покарання обвинуваченим в умовах ізоляції, думку потерпілої, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України з випробуванням, із встановленням іспитового строку та з покладенням при цьому на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, які можливі і без ізоляції обвинуваченого від суспільства
При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_5 права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.
Відповідно до санкції ч. 1ст. 286 КК України додатковий вид покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк є обов`язковим до призначення з огляду на імперативність цієї норми.
При цьому, враховуючи наслідки злочину у виді спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, грубе порушення обвинуваченим трьох пунктів Правил безпеки дорожнього руху України, що вказує на його самовпевненість та безвідповідальність при керуванні транспортним засоб, каяття у скоєному та поведінку після вчинення злочину, а також особу винного, суд вважає можливим позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами у мінімальних межах ч.1 ст.286 КК України - строком на 1 (один) рік, що відповідатиме меті покарання, покликаній запобігати вчиненню ОСОБА_5 нових злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, а також слугуватиме додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.
При цьому положення ч.2 ст.69 КК України, у відповідності з якими суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, в даному випадку застосовано бути не може, оскільки за вчинення цього кримінального правопорушення передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався, підстав для його застосування на даний час суд не вбачає.
Арешт, накладений на речові докази по справі на підставі ст. 174 КПК, підлягає скасуванню.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 у відповідності із ухвалою від 12.10.2022 року визнано неподаним та повернуто позивачці.
Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України, а про судові витрати - згідно ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Покласти при цьому на засудженого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді від 07.07.2022 року (а.п.33) 11.07.2022 року( а.п. 39), скасувати.
Речові докази:
- автомобіль марки «Рено» моделі «Логан», д.р.н. НОМЕР_1 ( а.п.34) вважати повернутим за належністю засудженому ОСОБА_5 (а.п.41);
- флеш-карту пам`яті (а.п.29) зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0002006 від 06.07.2022 року .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави вартість проведених по справі судових експертиз (а.к. п. 46, 115) у загальному розмірі 2368,34 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
В іншій частині відповідно до ст. 395 КПК України вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1