Провадження №1-кс/756/1778/22
У Х В А Л А

14 листопада 2022 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Оболонського ВП ГУНП в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001459 від 28.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеною скаргою, зазначивши, що 26.07.2022 слідчим СВ Оболонського ВП ГУНП в м. Києві в рамках кримінального провадження № 0001459 проведено обшук, під час якого вилучено мобільний телефон Iphone XR-10, який належить її доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважає, що вищезазначений мобільний телефон був вилучений без жодних правових підстав, а тому просить зобов`язати слідчого повернути тимчасово вилучене майно.

Ознайомившись зі скаргою слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частина 1 статті 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 304 КПК України, під час вирішення питання про можливість відкриття провадження за скаргою, слідчий суддя повинен з`ясувати чи уповноважена особа на подання такої скарги, чи підлягає скарга розгляду в цьому суді, чи подана скарга в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України.

Пунктом першим частини першої статті 303 КПК України передбачено, зокрема, що на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Таким чином, пунктом 1 частини 1 ст.303 КПК України передбачений чіткий перелік осіб, які мають право звертатися до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством передбачено, що законний представник учасника кримінального провадження залучається тоді, коли вказаний учасник кримінального провадження є неповнолітньою особою або особою, визнаною в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною.

Разом з тим, зі скарги вбачається, що володільцем тимчасово вилученого майна є не заявник ОСОБА_2 , а її донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є повнолітньою особою, а отже має повну цивільну дієздатність та вправі самостійно або через представника (особу, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником) звернутися до слідчого судді з відповідною скаргою в порядку, визначеному Главою 26 КПК України.

Обов`язок доведення свого процесуального статусу лежить на особі, що звертається до суду з відповідною скаргою.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Відповідно до п. 6 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 за №1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», у випадку якщо скарга не відповідає вимогам закону, слідчий суддя виносить ухвалу про повернення скарги.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення скарги заявнику, оскільки відсутні правові підстави для звернення ОСОБА_2 до слідчого судді з даною скаргою.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 304 КПК України, слідчий суддя роз`яснює, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення особи володільця тимчасово вилученого майна, до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Оболонського ВП ГУНП в м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001459 від 28.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1