Справа № 487/129/22
Провадження № 1-кп/487/453/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
12.10.2022 прокурором подано до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не змінилися та продовжують існувати, а саме: може переховуватися від суду,з метою уникнення покарання, , з метою зміни їх показів, може незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення може продовжити свою злочинну діяльність, враховуючи те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя та здоровя, власності, не проживає за місцем своєї реєстрації, не має стійких соціальних зв`язків та факторів, які б його стримували за місцем проживання, веде асоціальний спосіб життя, не має легальних джерел доходу. Вищевказане свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам та застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив про його задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що у нього стійки соціальні зв`язки він одружений, виховує дітей дружини, на теперішній час позбавлений можливості утримувати родину, має можливість працювати, не згоден з кваліфікацією його дій.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилалась на те, що на теперішній час, враховуючи час перебування обвинуваченого під вартою, ризики зменшилися та прокурором зазначені ним ризики не доведені жодними доказами. ОСОБА_6 одружений, має на утриманні дітей та батьків похилого віку. Просила визначити ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у мінімальному розмірі, визначеному ст.. 182, 183 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який було продовжено під час досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження.

Судовий розгляд по справі продовжується, але у обвинуваченого 28.10.2022 закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу.
Положеннями статті 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

Прокурором в судовому засіданні доведено, що заявлені при обранні запобіжного заходу ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, впливати на свідка та вчинення нових кримінальних правопорушень, не зменшилися.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, що доводить обґрунтованість ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_6 обізнаний про місце проживання свідка ОСОБА_8 , а тому матиме змогу здійснювати на нього вплив, враховуючи, що дана особа не допитана судом, з метою надання суду показів, які його виправдовують, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного офіційного джерела доходу, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до правової позиції Європейського Суд з прав людини у рішенні «В. проти Швейцарії», небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків із державою, у якій його переслідують.

Судом враховується особа обвинуваченого, який одружений, має постійне місце проживання разом з родиною та зареєстроване місце проживання, раніше судимий, на теперішній час також притягується до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 296 КК України та за ч.3 ст. 185 КК України, у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину також проти життя і здоров`я потерпілого, тобто є особою схильною до вчинення злочинів.

При цьому, суд бере до уваги, що обвинувачений одружений та проживав разом із родиною, проте вказана обставина не може бути стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки, оскільки факт спільного проживання з дружиною не перешкоджав обвинуваченому вести такий спосіб життя, який в подальшому призвів до його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд, оцінивши в сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, від виконання процесуальних обов`язків, перешкодити встановленню істини у справі, враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується та імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому, існування ризиків, приходить до висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, підлягає продовженню.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України та те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення вчиненому із застосування насильства, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, з урахуванням того, що до завершення строку дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою судовий розгляд не може бути завершений, наведені ризики є дійсними та триваючими, суд приходить до переконання про наявність підстав для продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.12.2022 включно, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 183 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор» на 60 днів до 23.12.2022 включно.
Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали оголошено 27.10.2022 о 11:00 години.