ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Кривий Ріг

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0002119 за ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2021 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Слов`янськ Донецької області, раніше не судиму, пенсіонерку, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно до вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2021 року, 18.10.2019 року, приблизно о 19:30 годині, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 знаходилися в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , знаходячись у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , 18.10.2019 року, приблизно о 19:30 годині, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, взяла до рук предмет, схожий на дерев`яну палицю та, тримаючи його руці, нанесла ним удар в праву скроневу ділянку голови ОСОБА_8 . Від отриманого удару потерпілий відчув різкий біль, після чого вийшов з квартири та зателефонував на лінію «102».

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 спричинено забій м`яких тканин з підшкірною гематомою волосистої частини голови, що відносить до легких тілесних ушкоджень.

На вказаний вирок суду обвинуваченою ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій вона просить вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2021 рокускасувати, а кримінальне провадження відносно неї закрити, у зв`язку з відсутністю події злочину. Вказує на розбіжності, що містяться в показаннях потерпілого та письмових доказах щодо часу вчинення інкримінованого їй правопорушення. Вважає, що існують суперечливості між механізмом завдання, начебто нею, тілесних ушкоджень потерпілому та самих тілесних ушкоджень, які за такого удару повинні бути лілейними, а не точковими. Зазначає, що відображанням графічно фіксування номерів телефонів, якими користується вона та потерпілий, спростовується факт її перебування на місті вчинення кримінального правопорушення у інкримінований час.

Обвинувачена ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

20 січня 2022 року до Донецького апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 , в якому вона просила розглядати справу в режимі відео конференції.

Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. У подальшому, указами Президента України продовжено дію воєнного стану.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 22.07.2022 року № 40 змінив територіальну підсудність судових справ Донецького апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

11 листопада 2022 року кримінальне провадження № 0002119 за ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_7 надійшло до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг.

Справа призначалась в апеляційному суді на: 07 грудня 2022 року, 26 грудня 2022 року, 19 січня 2023 року, 08 лютого 2023 року, 21 лютого 2023 року. На кожне судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_7 повідомлялась належним чином та жодного разу до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`являлась та не повідомляла апеляційний суд про причини своєї неявки. Клопотань про розгляд справи в Дніпровському апеляційному суді в режимі відеоконференції, на адресу Дніпровського апеляційного суду не надходило. Під вартою обвинувачена ОСОБА_7 не перебуває, тобто їй нічого не заважало прибути в судове засідання апеляційної інстанції або заявити про бажання розглядати справу за її участю.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без участі обвинуваченої ОСОБА_7 , яка повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 14 березня 2023 року о 12:00 годині до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явилась, не повідомивши про причини неявки, клопотань про відкладення розгляду справи від учасників кримінального провадження не надходило, ОСОБА_7 не заявляла про бажання приймати участь в судовому засіданні в Дніпровському апеляційному суді іншим чином.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що по справі в апеляційному суді приймав участь професійний захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та, яка не заперечувала розглядати справу без участі ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги обвинуваченої та наполягала на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та суду пояснила, що 18.10.2019 року до 20-00 год. її вдома не було, а ОСОБА_8 в той день вона не бачила. Об 19-00 годині вона перебувала вдома у ОСОБА_10 та в цей час їй зателефонував її син - ОСОБА_11 , який повідомив, що до дому приходив ОСОБА_8 . Приблизно об 19-20 годині вона залишила квартиру ОСОБА_10 та пішла до дому. За її ствердженням ОСОБА_8 пішов з квартири об 19-30 годині, а тому вони не зустрічалися. Коли вона прийшла до квартири, в коридорі була ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Підтвердила, що між нею та її сином ОСОБА_11 та ОСОБА_8 існують неприязні стосунки.

Потерпілий ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснив, що він є колишнім чоловіком обвинуваченої. 18.10.2019 року, в вечірній час він прийшов до міста свого та обвинуваченої мешкання квартири АДРЕСА_2 . В той час в квартирі на кухні перебував ОСОБА_11 , а в спальній кімнаті була ОСОБА_7 , з якою у нього виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_7 почала гнати його з квартири. Після того, як він відвернувся до ОСОБА_7 спиною, остання дерев`яною ніжкою від табурета завдала йому удар в область правої скроні. Внаслідок удару він відчув сильний фізичний біль, на голові почала виникати гематома, припухлість. В момент удару ОСОБА_11 в кімнаті не було. Сварилися вони не голосно, а тому, сусіди не могли почути сварки. Після цього він вийшов до коридору, де викликав поліцію та, почекавши 20-30 хвилин, вийшов на вулицю, де зустрів карету швидкої допомоги. Лікарі його оглянули та відвезли до лікарні. Лікарям він розповів, що удар йому завдала колишня дружина. Після лікарні разом зі слідчим та працівниками поліції вони повернулися до вищевказаної квартири, де він показав обставини події на місті. Наслідки отриманої травми він тривалий час лікував. Вказав, що ОСОБА_7 постійно провокує скандали; між ними тривалий час існують неприязні стосунки.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право на справедливий суд, яке передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому частиною 2 вищевказаної статті Конвенції встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Більше того, в справі «Барбера і МессегуеХабард проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 статті 6 вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання доведеності винуватості слід врахувати, що даний обов`язок чи стандарт доказування є презумпцією невинуватості, визначеною ч. 2 ст. 17 КПК України. Тлумачення даного терміну КПК України не містить. Між тим, при вирішенні питання доведеності винуватості поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» враховує правові позиції Верховного суду, викладені у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15 та у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к.

Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Що свідчить, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає наявність сукупності обставин справи, встановлених під час судового розгляду, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Не зважаючи на не визнання вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на думку колегії суддів, її вина підтверджується належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

На думку колегії суддів, суд І інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку пояснення свідків, які в повній мірі підтверджують провину обвинуваченої у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснила, що сторони є її сусідами. З ОСОБА_7 вона підтримує дружні стосунки, з ОСОБА_8 у неї стосунки неприязні. Осіню 2019 року, приблизно об 20-00, вона прийшла до дому та у коридорі зустріла Ізмана В`ячеслава, який їй повідомив, що до дому приходив ОСОБА_8 , який погрожував та вимагав відкрити двері спальної кімнати, а він ( ОСОБА_14 ) з цього приводу зателефонував матері ОСОБА_7 . В момент цієї розмови до квартири підійшла ОСОБА_7 , на якій був одягнений верхній одяг. Після цього вони розійшлися по квартирах, а через деякий час, об 21- 45 год. вона почула шум та виглянула до коридору, де був ОСОБА_8 та поліцейські. В розмові з ОСОБА_7 їй стало відомо, що ОСОБА_8 безпідставно звинувачує останню в завданні йому тілесних ушкоджень. Також вказала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно сваряться.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з ОСОБА_7 вона підтримує дружні стосунки. В середині жовтня 2019 року ОСОБА_7 перебувала у неї вдома, де допомагала по господарству. Близько 19.00 20.00 годині на телефон ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що за містом їх мешкання приходив ОСОБА_8 . Після дзвінка ОСОБА_7 пішла до дому. Наполягала, що вказані події відбулися після 19 год., оскільки на вулиці було вже темно. Зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що ОСОБА_8 постійно вчиняє сварки, завдає останній тілесні ушкодження. Яка була погода в той день, вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що обвинувачена та потерпілий є її батьками. Події того дня вона особисто не бачила. В жовтні 2019 чи 2020 року, ближче до вечора, її батько, який перебував у неї вдома, зібрався та висловив намір переночувати за містом своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 , після чого пішов. Через 2-3 години ОСОБА_8 зателефонував їй та повідомив, що перебуває у травматології, оскільки ОСОБА_7 вчинила сварку та вдарила його ніжкою від стільця по голові. До дому батько повернувся після 22-00 години, на голові у нього була садно та гематома, які він тривалий час лікував. Також вказала, що на протязі всього її життя її батьки сварилися, але ініціатором сварок завжди була ОСОБА_7 .

ОСОБА_11 , суду пояснив, що мешкає разом з матір`ю ОСОБА_7 . З потерпілим, який був його вітчимом, у них погані стосунки. В один з днів, об 19-00 год., дату, місяць та рік він не пам`ятає, до дому приходив ОСОБА_8 та вимагав, щоб йому відкрили двері спальної кімнати. Через 30 хвилин ОСОБА_8 з квартири пішов. Через деякий час прийшла ОСОБА_7 , а об 21-30 до них приїхала поліція, яка звинуватила ОСОБА_7 в тому, що вона вдарила ОСОБА_8 палкою по голові. Наполягав, що мати ОСОБА_8 не била. В чому були одягненні мати та потерпілий в той день він не пам`ятає, але впевнений, що мати ОСОБА_8 не била.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона працює фельдшером швидкої допомоги. В один з днів, дату вона не пам`ятає, надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_3 . Біля поїзду вказаного будинку стояв ОСОБА_8 , у якого була розбита голова та який пояснив, що голову йому розбила ніжкою від стільця його колишня дружина. Потерпілого вони відвезли до травматології, всі відомості внесли до картки виклику.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції правильно надав віри показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , оскільки, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань та приведеними до присяги, не маючи підстав для сумнівів у їх об`єктивності, в судовому засіданні на своїх показаннях настояли; до обвинуваченої упереджено не відносяться та правдиво і об`єктивно відобразили обставини справи, погоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом.

Суд І інстанції правильно зазначив, що показання свідка ОСОБА_10 не містять чіткої вказівки на місто перебування ОСОБА_7 об 19-30 год. 18.10.2021 року. Так, свідок вказує, що ОСОБА_7 пішла до дому після 19-00 год. В судовому засіданні І інстанції свідок вказала, що ОСОБА_7 систематично допомагала їй по господарству, але свідок гарно пам`ятає події саме 18.10.2019 року та саме час, коли ОСОБА_7 залишила її житло. При цьому, вказати яка погода була в той день, свідок не може. Свідок ОСОБА_10 також перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_7 , обізнана про її неприязні стосунки з потерпілим.

Апеляційний суд підтримує суд І інстанції щодо критичного ставлення до показань свідка ОСОБА_13 в частині часу, коли ОСОБА_7 прийшла до дому 18.10.2019 року, оскільки свідок підтримує дружні стосунки з ОСОБА_7 , а з ОСОБА_8 у неї стосунки неприязні, що може суттєво впливати на об`єктивність свідка та його показань.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради № 08-37/5053 від 27.09.2021 року вбачається, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.05.2015 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що надані у судовому засіданні І інстанції показання ОСОБА_11 не є послідовними, а в деяких випадках, - й адекватними. Свідок декілька разів повторював фразу «мама його не била», змінював свої показання під впливом навідних запитань. Вказаний свідок не був заявлений та допитаний на досудовому слідстві, не міг бути попередженим судом за кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України в силу стану його здоров`я.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є належними, послідовними та погодженими між собою та письмовими доказами по справі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції також обґрунтовано поклав в основу вироку письмові докази, які поза розумних сумнівів підтверджують провину обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення та узгоджуються між собою та з поясненнями наведених свідків, які є послідовними, логічними.

Так, з довідки № 93 від 18.10.2019 року КЛПЗ « Міська клінічна лікарня м. Слов`янська», вбачається, що 18.10.2019 року об 20-20 год. ОСОБА_8 звернувся за медичною допомогою, діагноз: забій, підшкірна гематома волосяної частини голови (а.с. 134).

Згідно висновку експерта № 441 від 19.11.2019 року, дослідження проводилось на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 19.10.2019 року, виявлені у ОСОБА_8 забій м`яких тканин з підшкірною гематомою волосистої частини голови утворилась від одного удару тупого предмету, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 38-39).

В ході проведення слідчого експерименту від 24.01.2020 року потерпілий ОСОБА_8 на місті показав, розповів про обставини та механізм вчиненого у його відношенні правопорушення, а саме, про те, що 18.10.2019 року, приблизно об 20-00 год. він перебував в квартирі АДРЕСА_2 . В цей час, в цьому місті, в ході сварки ОСОБА_7 завдала йому один удар по голові в область правої скроні дерев`яною ніжкою від стільця. Після цього він вийшов на вулицю та викликав поліцію (а.с. 145-147).

Згідно висновку експерта № 51 від 12.02.2020 року, дослідження проводилось на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 07.02.2021 року, можливо утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за обставин, які він вказав в ході свого допиту від 19.10.2019 року та під час проведення слідчого експерименту від 24.01.2020 року (а.с. 43-44).

З витягів з бази АРМОР від 18.10.2019 року, вбачаються факти надходження повідомлень про вчинене у відношенні ОСОБА_8 правопорушення від потерпілого об 19-53 год. та 20-37 год., а також від працівників швидкої допомоги об 20-43 год. та травмпункту об 20-46 год.(а.с. 152-157).

З копії картки виїзду швидкої медичної допомоги № 30814 від 18.10.2019 року та картки виклику швидкої медичної допомоги, вбачається факт звернення ОСОБА_8 за медичною допомогою за адресою: АДРЕСА_3 . Час виклику 19-58 год. Попередній діагноз: підшкірна гематома скроневої ділянки справа. Зі слів чоловіка - вдарила колишня дружина ніжкою від стільця (а.с.163-164).

Вина ОСОБА_7 підтверджується довідкою щодо аналізу деталізацій з`єднань абонентських номерів, згідно якої абонентські номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у період часу з 18-00 до 19-30 год. 18.10.2019 року, згідно наявної інформації від операторів супутникового зв`язку, фіксуються на базових станціях, які, ймовірно, обслуговують адресу: АДРЕСА_3 (а.с. 173-175).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищенаведені докази є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо наявності суперечливостей в показаннях потерпілого та інших доказах щодо часу завдання потерпілому тілесних ушкоджень, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та у повній мірі спростовуються показаннями потерпілого, наданих у судовому засіданні, а також змістом витягу з ЄРДР, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколу проведення слідчого експерименту, витягу з АРМОР, картки виїзду швидкої медичної допомоги та іншими.

Всі зазначені докази містять посилання на час вчиненого правопорушення з 19-30 до 20:00 години, тобто є послідовними, могли відбутися у визначений період часу та не містять жодних протиріч.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо невідповідності механізму завдання тілесних ушкоджень потерпілому та самих тілесних ушкоджень, що, нібито, повинна бути повздовжня рана, а не точкова, спростовуються висновком експерта № 51 від 12.02.2020 року, згідно якого можливо утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за обставин, які він вказав в ході свого допиту від 19.10.2019 року та під час проведення слідчого експерименту від 24.01.2020 року.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , що відображанням графічно фіксування номерів телефонів, якими користується вона та потерпілий, підтверджує факт її перебування у іншому місті, а не на місті вчинення кримінального правопорушення у інкримінований час, не відповідають дійсності та спростовуються довідкою щодо аналізу деталізацій з`єднань абонентських номерів, згідно якої абонентські номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у період часу з 18-00 до 19-30 год. 18.10.2019 року, згідно наявної інформаціївід операторів супутникового зв`язку, фіксуються на базових станціях, які, ймовірно, обслуговують адресу: АДРЕСА_3 (а.с. 173-175).

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_7 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до кримінальних проступків, конкретних обставин справи, даних про її особу, яка має на утриманні недієздатного сина, є пенсіонеркою, інвалідності не має, за містом постійного мешкання характеризується позитивно, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває, раніше не судима.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене судом І інстанції покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. є саме таким.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких порушень КПК або КК України, які б тяглі за собою скасування вироку та зміну міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: