Номер провадження 11-сс/816/72/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші скарги
УХВАЛА
Іменем України

21 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/13681/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021 про відмову у відкритті провадження за його скаргою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

особи, яка звернулася зі скаргою ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки право на оскарження постанови прокурора про відмову в погодженні повідомлення про підозру закріплене ст. 303 КПК, а згідно п. 7 ст. 56 КПК протягом кримінального провадження потерпілий має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом, тому у слідчого судді були законні підстави для скасування вказаної постанови прокурора, так як прокурор ОСОБА_10 , відмовивши у погодженні повідомлення про підозру ОСОБА_11 , порушив вимоги ст. 276 КПК.

29.10.2021 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла скарга ОСОБА_8 , в якій він просив скасувати постанову прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_10 про відмову в погодженні повідомлення про підозру від 29.09.2021 за матеріалами кримінального провадження № 0000366 від 16.03.2021 за ч. 1 ст. 122 КК.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021 відмовлено ОСОБА_8 у відкритті провадження за його скаргою. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що положеннями ч. 1 ст. 303 КПК не передбачено оскарження до слідчого судді постанови прокурора про відмову в погодженні повідомлення про підозру.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України та ст. 24 КПК).

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Відповідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а приписи ч. 3 ст. 26 КПК зобов`язують слідчого суддю вирішувати у кримінальному провадженні лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень. При цьому вимогу чіткого визначення меж дискреційних повноважень ЄСПЛ сформулював таким чином: «…закон, який надає дискрецію, не є сам по собі несумісним з вимогою передбачуваності у тому випадку, коли обсяг дискреції та спосіб її застосування зазначені з достатньою чіткістю та при цьому враховується легітимна мета того чи іншого вживаного заходу в тій чи іншій ситуації, щоб надати індивіду адекватний захист від свавільного втручання», тобто судові органи діють у режимі «дозволено лише те, що прямо передбачено законом», що узгоджується з приписами ст. 19 Основного Закону.

Єдиною правовою нормою у законодавстві України, яка надає можливість потерпілому (заявнику) здійснити оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора на досудовому провадженні є ст. 303 КПК, згідно якої можуть бути оскаржені: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; 2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; 3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки; 7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; 10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом; 11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу (ч. 1). Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. 314-316 цього Кодексу (ч. 2). Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені п. 5 та 6 ч. 1 цієї статті (ч. 3).

Подання скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягають оскарженню, згідно ч. 4 ст. 304 КПК є підставою для відмови слідчим суддею у відкритті провадження.

Як убачається з матеріалів справи, 29.09.2021 прокурор Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000366 від 16.03.2021 прийняв постанову, якою відмовив слідчому у погодженні повідомлення про підозру відносно ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, а 29.10.2021 ОСОБА_8 , який має процесуальний статус потерпілої особи у цьому кримінальному провадженні, звернувся до суду першої інстанції зі скаргою, в якій просив слідчого суддю скасувати постанову прокурора про відмову в погодженні повідомлення про підозру.

Виходячи із системного аналізу вказаного вище кримінального процесуального законодавства України, яке не відносить до компетенції слідчого судді розгляд під час досудового провадження скарг на рішення прокурора про відмову в погодженні повідомлення про підозру (ст. 303 КПК, відсутність такого права у потерпілого (ст. 56 КПК), враховуючи основні засади судочинства (ст. 129 Конституції України), загальні засади кримінального провадження (ст. 7-29 КПК) та принцип правової визначеності, колегія суддів приходить до переконання про відсутність як у слідчого судді суду першої інстанції, так і у суду апеляційної інстанції будь-яких законних та обґрунтованих підстав для прийняття рішення по суті скарги ОСОБА_8 , оскільки при вирішенні цієї скарги на рішення прокурора на досудовому провадженні правозастосувач, яким в даному випадку є слідчий суддя (апеляційний суд), повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуватися процедури розгляду скарг (заяв, клопотань) під час досудового розслідування, тобто користуватися принципом законності, згідно якого «дозволено робити лише те, що передбачено в законі».

Що стосується права потерпілої особи оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді та суду згідно п. 7 ч. 1 ст. 56 КПК, на який посилається ОСОБА_8 , то дійсно воно існує, але «в порядку, передбаченому цим Кодексом», тобто за належної правової процедури, передбаченої виключно положеннями кримінального процесуального законодавства України (ст. 1 КПК), зокрема п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 26 і ст. 303 КПК. При цьому колегія суддів ураховує також і роз`яснення Комітету Верховної Ради України з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності (лист № 04-18/11-60 (10039) від 16.01.2017), згідно якого «в судовій практиці при вирішенні питань у кримінальному провадженні перш за все слід керуватися нормами КПК, які відповідно до ст. 1 цього Кодексу є визначальними щодо оцінки дій слідчого. Порядок кримінального провадження, у тому числі й процесуальних дій, визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України».

Таким чином, оскільки чинний КПК не передбачає право потерпілого (заявника) на оскарження слідчому судді суду першої інстанції рішення прокурора про відмову в погодженні повідомлення про підозру, яке є дискреційним повноваженням прокурора у кримінальному провадженні (ст. 36-37, 276-279 КПК), то колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_8 не повинна взагалі розглядатись в суді під час досудового провадження, тому слідчий суддя при отриманні такої скарги цілком правильно відмовив у відкритті провадження, діючи при цьому на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом.

Оскільки під час апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів не встановлено будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону з боку слідчого судді суду першої інстанції, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 є безпідставними і не заслуговують на увагу, внаслідок чого його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021 про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_12 на постанову прокурора про відмову в погодженні повідомлення про підозру залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4