Номер провадження: 11-кп/813/379/23
Справа № 499/205/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 на вирок Іванівського районного суду Одеської областівід 13.01.2022 у кримінальному провадженні №0000760, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2018 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Придніпровськ, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , зі слів працюючого водієм, не одруженого, на утриманні маючого одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів, цивільних позовів та процесуальних витрат.

Запобіжні заходи щодо обвинуваченого не застосовувались.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 25 жовтня 2018 року приблизно о 05:45 годині, більш точний час встановити не представилося можливим, керував технічно справним автопоїздом у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «SCANIA P 380» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом-рефрижератором «Е KRONE» НОМЕР_2 , де в цей час в салоні тягача спільно з ОСОБА_7 перебував ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Автопоїзд під керуванням ОСОБА_7 рухався в темну пору доби по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Києва.

Під час наближення до 420 км. автодороги «Київ-Одеса» в межах бувшого Іванівського (нині - Березівського) району Одеської області, на прямій, рівній ділянці, де організовано двосторонній рух по дві смуги руху в протилежних напрямках, що поділенні та позначенні відповідною розміткою, у правій смузі руху по своєму напрямку, з невстановленою під час судового розгляду швидкістю, обвинувачений ОСОБА_7 не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, при відсутності перешкод технічного або іншого характеру, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відведення, не стежив за дорожньою обстановкою та не слідкував за її зміною, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав за межі проїжджої частини на праву за ходом руху смугу розгону, та в подальшому на праве узбіччя, де допустив наїзд передньої правою частиною спеціалізованого сідлового тягача «SCANIA P 380» д/н НОМЕР_1 на задню ліву бокову частину бортового напівпричепу «E SCHMITZ» д/н НОМЕР_3 від спеціалізованого вантажного сідлового тягача «E RENAULT PREMIUM» д/н НОМЕР_4 під керування водія ОСОБА_13 , який був припаркований за межами проїжджої частини, якого внаслідок зіткнення відкинуло вперед за інерцією по смузі розгону за ходом руху.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної події на місці загинув пасажир спеціалізованого вантажного сідлового тягача «SCANIA P 380» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в салоні тягача на полиці для відпочинку, якому спричиненні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманою в результаті ДТП поєднаною травмою голови, грудей, правої верхньої та нижніх кінцівок, з переломом кісток черепа, розривами мозкових оболонок та травматичною «евакуацією» речовин головного мозку. Безпосередньою причиною смерті стало розтрощення голови.

Порушення водієм автопоїзду у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «SCANIA P 380» д/н НОМЕР_1 з напівпричепом-рефрижератором «Е KRONE» НОМЕР_2 ОСОБА_7 вимог п. 10.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації його дій обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним, внаслідок неправильного застосування закону, яке полягає у незастосуванні ст. 75 КК України до призначеного покарання, що потягло за собою невідповідність тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого призначеному покаранню внаслідок тяжкості.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наданих квитанцій про перерахування в 2019 році потерпілому та цивільним позивачам коштів у розмірі 5000 гривень кожному, які останні відмовились приймати, що свідчить про активні дії щодо намагання виправити ситуацію. Проте внаслідок складних сімейних обставин ОСОБА_7 був позбавлений об`єктивної можливості фінансово відшкодовувати збитки. Так після тривалої хвороби помер вітчим обвинуваченого ОСОБА_14 .

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок важкого перебігу вагітності та передчасних пологів помер син ОСОБА_7 . ОСОБА_15 , що свідчить про тяжкі наслідки психологічного характеру та потягнув за собою матеріальні витрати, а саме лікування дружини під час вагітності та наданням у подальшому необхідної медичної допомоги. Зазначає, що це вплинуло на здатність ОСОБА_7 своєчасно здійснити виплати потерпілим, спрямовані на відшкодування завданих ним матеріальних збитків внаслідок вчиненого злочину.

Вказує, що на сьогоднішній день, заявлені матеріальні та моральні збитки відшкодовуються потерпілим та цивільним позивачам, досягнуто домовленості щодо графіку відшкодовування в повному обсязі, що підтверджується розписками про відсутність претензій до обвинуваченого.

Наголошує, що ОСОБА_7 працює водієм, що є основним джерелом доходів для родини ОСОБА_7 цивільної дружини ОСОБА_16 та малолітнього сина останньої, яким опікується ОСОБА_7 ОСОБА_17 2010 року народження. Крім того, опікується матір`ю ОСОБА_18 1947 р.н., яка є особою похилого віку, має ряд захворювань.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого та її представника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили застосувати ст. 75 КК України, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Також судом першої інстанції враховано характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, зі слів обвинуваченого офіційно працевлаштований, офіційно не одружений, має місце постійного проживання, за яким характеризується позитивно, доглядає за непрацездатною матір`ю та має на утриманні одну неповнолітню дитину.

Обставин, які обтяжують покарання, під час розгляду справи місцевим судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, оскільки ОСОБА_19 допустив порушення положень Правил дорожнього руху, які знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у виді спричинення смерті потерпілого.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суд, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України (у редакції Закону України №2617-VIII від 22.11.2018), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім врахованих судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого злочину та його наслідків, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, його вік, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та обтяжують покарання, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду справи свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та надав дані щодо повного відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_20 , ОСОБА_9 та ОСОБА_21 .

Зокрема ОСОБА_20 станом на 28.02.2023 відшкодовано шкоду у розмірі 61280 гривень, ОСОБА_9 60000 гривень та 40000 гривень, що мали бути виплачені ОСОБА_21 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначене також підтвердила в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 , яка пояснила, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, претензій до обвинуваченого потерпілі не мають, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу задовольнити та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без реального позбавлення волі, а саме застосувати положення ст. 75 КК України.

Апеляційний суд визнається ці обставини такими, що пом`якшують покарання, а також дані досудової доповіді органу пробації про наявність у ОСОБА_7 низького рівня ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення і виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк та він не становить небезпеки для суспільства.

Наведені вище обставини у своїй сукупності спонукають апеляційний суд прийти до переконання, що ОСОБА_7 на даний час не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому надалі досягнення мети його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж дворічного іспитового строку, що передбачено законом.

З урахуванням викладених вище обставин кримінального провадження, даних про особу винного, який на даний час не представляє суспільної небезпеки, обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі й звільнення його на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленим іспитовим строком в 2 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а відтак буде досягнуто, передбачену ст. 50 КК України, мету покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного, апеляційна скарга захсиника обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 13.01.2022 у кримінальному провадженні №0000760, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2018 відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК Україниу виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4