Справа № 590/376/22
Провадження № 1-кп/590/113/22

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2022 р. Ямпільський районний суд
Сумської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з - ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне Ямпільського району Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
-за ст.125 ч.2 КК України, суд
з участю сторін кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
17 червня 2022 року близько 19:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на своїй присадибній ділянці, розташованої за будинком АДРЕСА_1 випадково побачив ОСОБА_5 , яка йшла повз його город. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 і наніс численні удари дерев`яною частиною сапи по тілу ОСОБА_5 , в результаті чого ОСОБА_5 отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи № 57 від 12.07.2022 року, тілесні ушкодження у вигляді: синців на задній поверхні правого плеча в нижній третині (2) та на задній поверхні в проекції правого ліктьового суглобу (1), на задній поверхні лівого плеча в верхній третині (1), на задній поверхні в верхній третині правого стегна (1), нижній третині (1), правій підколінній ямці (1), в верхній третині правої гомілки (1), на бічній поверхні в верхній (1) та середній третинах (1) лівої гомілки…».
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого «Ямпільська лікарня» Ямпільської селищної ради ОСОБА_5 знаходилася на амбулаторному лікуванні з 20.06.22 по 24.06.22. Встановлено діагноз «Забій м`яких тканин обох нижніх кінцівок». Тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обох нижніх кінцівок, а саме синців, по ступеню тяжкості кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п.п.2.3.1а, 2.3.2, 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 р.).
Також потерпіла ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні в ОСЛ м. Глухів, з 22.06.2022 р. по 04.07.2022 р. Встановлений діагноз: Розлад адаптації із змішаною тривожно-депресивною реакцією. Згідно п.п.2.1.5, розлад адаптації із змішаною тривожно-депресивною реакцією не можна віднести до психічних захворювань і таким чином за ступенем тяжкості кваліфікується як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (п.п.2.3.2а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р.).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.125 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 17 червня 2022 року він перебував на своїй присадибній ділянці, розташованій за будинком АДРЕСА_1 та випадково побачив потерпілу ОСОБА_5 , яка йшла повз його город. Під час конфлікту із потерпілою він наніс декілька ударів /не пам`ятає скільки/ дерев`яною частиною сапи по її тілу, а саме ногам, оскільки остання його почала ображати. Просив суворо не карати. Просив також врахувати те, що матеріальну шкоду в сумі 4000 грн. в якості компенсації витрат на лікування потерпілій він відшкодував добровільно, ще до моменту передачі обвинувального акту до суду, на що потерпіла претензій до нього не мала, та пообіцяла подати заяву до суду про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження. Проте вже в суді її позиція змінилась, вона найняла адвоката та пред`явила цивільний позов. З яким він не погоджується та не визнає, вважає, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження доказами в судовому засіданні, в зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що 17 червня 2022 року він перебував у своїх знайомих за адресою АДРЕСА_2 , та став свідком конфлікту між обвинуваченим та потерпілою. Бачив, як по межі городу йшла потерпіла ОСОБА_5 , до якої швидко підійшов обвинувачений ОСОБА_3 та став наносити численні удари дерев`яною частиною сапи по ногах потерпілої, коли потерпіла хотіла зателефонувати, то наніс удар сапою по руці потерпілої/, та декілька разів рукою по обличчю потерпілої дав ляпаса. Причини конфлікту він не чув.
Потерпіла ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні дала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_7 .. Показала, що причини конфлікту не зрозуміла, з обвинуваченим у неприязних стосунках не перебувала. Після отриманих тілесних ушкоджень вимушена була проходити лікування, спочатку амбулаторно в с.Ямпіль, потім лікувалася в м. Глухів на стаціонарі в період з 22.06.2022 по 04.07.2022. Обвинувачений вибачення не просив, проте відшкодував витрати на лікування в розмірі 4000 грн.
В показах щодо механізму нанесення ударів продемонстрований свідком, та продемонстрований потерпілою судом розбіжностей не встановлено.
Визнавши на підставі частини 3 статті 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
За таких обставин, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена та його дії суд кваліфікує за ст.125 ч.2 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який належить до кримінальних проступків, особу винного, його похилий вік /1958 року народження/, та стан здоров`я на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зі слів обвинуваченого групи інвалідності не має, за місцем мешкання характеризується позитивно. Також судом враховано й внутрішнє ставлення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінив свої дії.
В якості обставин, що пом`якшують покарання: визнання вини, добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Ураховуючи вище викладені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за частиною 2 статті 125 КК України в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу, оскільки, на думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
В межах кримінального провадження потерпіла ОСОБА_5 звернулася до суду з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди, завданої внаслідок вчинення злочину.
В позовній заяві ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 7397,28 грн. упущеної вигоди. На підтвердження вказаних вимог надала до позову копії Свідоцтва платника єдиного податку, Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця /уточнюючу/ за 2021 рік.
В обґрунтування своє позиції щодо невизнання цивільного позову, обвинуваченим ОСОБА_3 надано суду відповідь надану Шосткинським управлінням Головного Управління Держпродспоживслужби в Сумській області на його звернення, згідно якої на території с.Білиця Шосткинського р-ону, Сумської області відсутні потужності операторів ринку, які здійснюють діяльність роздрібної торгівлі харчовими продуктами /а.с. 81/. Тому, на його думку, торгівля, яку здійснює потерпіла з ганку свого будинку, взагалі є не законною.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши цивільний позов, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілу та її представника, суд приходить до наступного висновку.
Так, стосовно вимог потерпілої в частині відшкодування їй обвинуваченим упущеної вигоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина.
Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за звичайних обставин, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача одержання прибутку.
При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання.
У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально за звичайних обставин. Отже, тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив внаслідок протиправних дій відповідача, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення упущеної вигоди в розмірі 7397,28 гривень, позивач ОСОБА_5 посилалася на те, що вона є ФОП, платник єдиного податку, займається роздрібною торгівлею. В наслідок вчинення щодо неї правопорушення вона була змушена припинити торгівлю, оскільки знаходилась на лікуванні в період з 20.06.2022 по 24.06.2022 /в суді пояснила, що лікувалася амбулаторно/ та з 22.06.2022 по 04.07.2022 /перебувала на стаціонарному лікуванні в ОСЛ м.Глухів/, усього 18 днів /надано медичні довідки/. Надано розрахунок: Відповідно до поданої уточненої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця обсяг догоду за 2021 рік /дата подачі 25.07.2022р./ склав 150 000 грн., обсяг доходу за один день складає 410,96 грн=150000/365дн., а розмір упущеної вигоди складає 7397,28 грн.=410,96*18дн.
Згідно наданих медичних довідок ОСОБА_5 перебувала на амбулаторному лікуванні КНП «Ямпільська лікарня» з 20.06.2022 по 24.06.2022, діагноз: забій м`яких тканин обох нижніх кінцівок /а.с. 59/; та перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 22.06.2022 по 04.07.2022, діагноз: розлад адаптації із змішаною тривожно депресивною реакцією /а.с. 60/. Листок непрацездатності за період лікування відсутній.
Суд також встановив, що позивачка - фізична особа - підприємець платник єдиного податку другої групи, що не використовує працю найманих працівників.
В обґрунтування розміру упущеної вигоди нею надано Уточнену податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік від 25.07.2022р., згідно якої обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до ст..292 ПК України склав 150 000,00 грн.
Згідно наданої Головним управлінням ДПС у Сумській області інформації від 21.09.2022 /а.с. 68/ відповідно до інформаційної системи ДПС України ФОП ОСОБА_5 подала звітну податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік від 16.01.2022р., згідно копії витягу з електронної бази ІС «Податковий блок» податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 16.01.2022 /а.с.69-71/ обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до ст..292 ПК України склав 500 000,00 грн., що є суттєво більшим за обсяг доходу, відображеному ОСОБА_5 в уточненій декларації.
На запитання суду, що стало причиною уточнення звітної податкової декларації за 2021 рік саме в липні місяці 2022 року, в той час, коли дане кримінальне провадження вже перебувало на розгляді в суді, та що було саме змінено в декларації, позивачка пояснити не змогла. Так само, як і не змогла пояснити, порядок визначення декларованих доходів та їх склад, та яким чином нею ведеться облік доходу.
І вже в судовому засіданні 16.11.2022 позивачка в якості пояснень такої істотної розбіжності в поданих нею деклараціях та причин подачі уточненої декларації послалась на «виявлення нею помилки при отриманні копії декларації», а щодо надання суду книг обліку отриманого доходу послалась на їх відсутність /знищені дітьми, залишилось декілька аркушів/.
Головним державним інспектором Шосткинського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні була заслухана в якості спеціаліста, повідомлено, що ОСОБА_5 - фізична особа - підприємець платник єдиного податку другої групи, що не використовує працю найманих працівників. Дохід визначається ФОП самостійно, на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 ПКУ у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів. Книги обліку доходу ФОП у податкових органах не реєструються.
Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого валового доходу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.
Подача уточнених податкових декларації допускається протягом трьох років у разі виявлення підприємцем помилки. Данні, які зазначаються в декларації, їх достовірність, податковими органами не перевіряються. Здійснюються лише камеральні перевірки.
За таких обставин, доходи, які позивач міг би отримати, є абстрактними, і жодним належним і допустимим документом не доведені. Жодних інших доказів на підтвердження вказаного розміру шкоди не подано. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я має визначатися на підставі даних податкового органу. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення, тому суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення шкоди у вигляді упущеної вигоди немає. Тому в даній частині позову необхідно відмовити в повному обсязі у зв`язку необґрунтованістю та не підтвердженням належними доказами.
Щодо заявлених позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Положенням статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, позивач ОСОБА_5 посилалася на те, що діями обвинуваченого їй завдано фізичну шкоду /наявність тілесних ушкоджень/ та моральні страждання, які виразились в порушенні нормальних життєвих зв`язків, фізичному болю, емоційному стресі. Позивач була змушена проходити лікування і дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичного болю.
В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 суду пояснив, що визначаючи розмір моральної шкоди при складанні цивільного позову він виходив з судової практики, яка склалася, вважає його співмірним завданим тілесним ушкодженням.
Враховуючи те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілій вочевидь було завдано душевні страждання, суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи майновий стан обвинуваченого приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог потерпілої ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, а саме в розмірі 3000 гривень. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вона не є доведеною позивачкою у розумінні статті 81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань позивача на те, з яких міркувань вона виходив, визначаючи саме такий розмір заподіяної їй моральної шкоди.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.
Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає 850,00 грн..
Штраф має бути сплачений ОСОБА_3 у місячний строк після набрання вироком законної сили, про що необхідно повідомити Ямпільський районний суд Сумської області шляхом представлення документа про сплату штрафу.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. (Три тисячі грн.) 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя : ОСОБА_1