Справа №949/1694/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000178 від 14 листопада 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орв`яниця, Сарненського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти професійно-технічної, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

13 листопада 2022 року близько 20 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання, що в АДРЕСА_1 , де, в ході конфлікту зі своєю сестрою ОСОБА_5 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область обличчя, в результаті чого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синюшності, припухлості ділянки носа та обох очей, що ймовірно є післятравматичними явищами, перелому кісток спинки носа, що згідно висновку судово-медичної експертизи, як в своїй сукупності та і окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Своїми протиправними діями, які виразились в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив, що 13 листопада 2022 року, прийшовши ввечері додому втомленим, він ліг відпочивати. Однак, його рідна сестра ОСОБА_5 почала на нього кричати, розсердившись на неї, він наніс їй один удар кулаком в обличчя.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 13 листопада 2022 року, ввечері до неї додому прийшов її дядько ОСОБА_6 , з яким того вечора вона вживала алкогольні напої. Пізніше додому прийшов її брат ОСОБА_4 з яким у неї виник конфлікт, в ході якого він наніс їй один удар кулаком в обличчя. На даний час вона з обвинуваченим помирилася, претензій до нього не має та просить суд його суворо не карати.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 надала на підтвердження вини обвинуваченого письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просила визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, потерпілої, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне спричинення легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а тому його дії суд кваліфікує за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька міська лікарня".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила суд обвинуваченого суворо не карати.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також суд при винесенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 125 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у вигляді 150 годин громадських робіт.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт з відбуванням не більш як чотири години на день.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1