УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.11. 2022 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючому в АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України

-продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15 січня 2023 року включно.
встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливостю внесення застави.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 січня 2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Вважає, що ризики вказані в клопотанні прокурора не були доведені, а тяжкість покарання не може бути єдиною підставою тримання під вартою.
На думку апелянта, на даний час відпали ризики наявні при обранні обвинуваченому запобіжного заходу і подальше його тримання під вартою є недоцільним.
Захисник стверджує, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого є можливим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливостю внесення застави, який може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків передбачених кримінально-процесуальним законодавством.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, пославшись на відомості, що характеризують його особу, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені ризики прокурором продовжують існувати, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, які є особливо тяжкими, за що законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічного позбавлення волі, один із інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів вчинено за попередньою змовою групою осіб, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, а також впливати на інших обвинувачених, тобто дійсно існує наявність ризику переховування та впливу на інших обвинувачених.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Судом першої інстанції також було враховано, що частина майна, яка була викрадена у потерпілої ОСОБА_7 , так і не були знайдені під час проведення досудового розслідування. А отже наявний ризик знищити або сховати будь-яку з речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Окрім того, судом було враховано, що ОСОБА_6 до затримання офіційно не працював, тобто не мав постійного та стабільного джерела прибутку, на час затримання був неодружений (одружився під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою), що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та існування ризиків незаконного впливу на інших обвинувачених та знищення речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З урахуванням тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 та наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_6 та які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на інший більш м`який запобіжний захід.
Посилання захисника на наявність у ОСОБА_6 захворювань не можуть бути взяті до уваги, оскільки, матеріали клопотання не містять даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.
Судом першої інстанції перевірялись ці доводи захисника, та зазначено, що у суду відсутні дані щодо неможливості перебування обвинуваченого в умовах ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" за станом здоров`я.

Твердження захисника, про можливість зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливостю внесення застави, не є слушними, зважаючи на те, що обвинувачений вчинив злочини із застосуванням насильства та один із злочинів призвів до загибелі людини.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.11.2022 року, якою ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: