Справа № 523/3556/21
Провадження №1-кп/523/690/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
підсудного ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (у тому числі в режимі відеоконференції) кримінальне провадження №0003079, внесеного до ЄРДР 05.12.2020 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краматорськ Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, до затримання працевлаштованого бляхарем ТОВ "Квазар-1", одруженого та маючого 4-х дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
В С Т А Н О В И В:
05.12.2020 року, приблизно о 02:50 годин, підсудний ОСОБА_14 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, в кв. АДРЕСА_3 , під час спільного вживання алкогольних напоїв і в ході словесного конфлікту зі своїм знайомим ОСОБА_15 , діючи умисно із мотивів раптово виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і з метою заподіяння смерті останнього, взяв зі стола правою рукою кухонний ніж і наніс ним один удар ОСОБА_15 в область грудної клітки по серединній лінії, спричинивши таким чином проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки, з ушкодженням серця з крововиливом в навколосерцеву сорочку та ліву плевральну порожнину, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №725 від 25.12.2020 року та п.2.1.1 «а» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від яких внаслідок гострої крововтрати ОСОБА_15 помер на місці події до приїзду карети швидкої медичної допомоги, а підсудний залишив місце скоєння злочину.

Підсудний ОСОБА_14 свою провину в інкримінованому діянні визнав частково, заперечуючи наявність умислу на позбавлення життя загиблого ОСОБА_15 та вважаючи свої дії ненавмисними, показав суду про те, що під час спільного вживання спиртних напоїв (горілки) з ОСОБА_15 , який знаходився у нього в гостях, останній вів себе нахабно, висловлював натяки на неправильне виховання підсудним з дружиною їх дітей, грався з ножем, який був на столі та яким нарізали закуску, а через деякий час той зняв светр і перебував з голим торсом, оскільки тому стало жарко. Коли він нарізав закуску на робочому столі в кухні, то ОСОБА_15 підійшов до нього і замахнувся, від чого він інстинктивно ухилився і в цей момент випадково наніс ОСОБА_15 удар ножем в область груди. Після цього, він одягнувся і вийшов на вулицю, щоб зустріти бригаду швидкої допомоги, а на кухні залишив свою дружину ОСОБА_16 , яка стала надавати ОСОБА_15 первісну допомогу і намагалася зупинити кровотечу.

Крім того, підсудний вказує на те, що умислу на позбавлення життя ОСОБА_15 у нього не було, жалкує про скоєне, але не може пояснити силу удару ножем, внаслідок чого відбулось поранення серця, а надані ним при проведенні слідчого експерименту покази не підтверджує, мотивуючи це невірно обраною його захисником на той час ( ОСОБА_17 ) тактикою захисту. Будь-яких скарг чи зауважень з приводу надання йому правової допомоги захисником ОСОБА_17 він не подавав і лише під час судового провадження, у зв`язку з неодноразовою неявкою вказаного захисника до суду, він подав заяву до Центру правової допомоги щодо її заміни.

Підсудний ОСОБА_14 підтримує доводи клопотання захисника ОСОБА_13 про зміну правової кваліфікації інкримінованого злочину з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, просить суд суворо не карати і врахувати його готовність спокутувати свою провину службою в ЗСУ в умовах військової агресії рф проти України.

Незважаючи на часткове визнання підсудним ОСОБА_14 своєї вини за висунутим обвинуваченням, його провина у вчиненні інкримінованого умисного вбивства ОСОБА_15 повністю доведена і об`єктивно підтверджується наступними дослідженими і перевіреними в судовому засіданні доказами:

-показами допитаної в суді потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила в судовому засіданні, що є двоюрідною бабусею загиблого ОСОБА_15 і знає його з дитинства, як добру і неконфліктну людину, родичі якого майже всі померли. Востаннє бачилась з ним у листопаді, напередодні його вбивства спілкувалась телефоном із загиблим, під час чого той повідомив про намір поїхати в гості до когось. Про смерть ОСОБА_15 дізналась від працівників поліції та до цього моменту з підсудним ОСОБА_14 чи його дружиною знайомою не була. Просить суд призначити підсудному ОСОБА_14 максимальне покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі;

-отриманими в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_16 , яка будучи допитаною, пояснила суду про те, що в ніч з 04 на 05 грудня 2020 року в гостях у неї й її чоловіка підсудного ОСОБА_14 дійсно перебував ОСОБА_18 та вони втрьох вживали алкогольні напої (горілку) на кухні їхньої орендованої на той час квартири АДРЕСА_3 , де під час чого в один з моментів, коли вона відволіклась, почула гучний голос підсудного «Руслан, не підходь» та обернувшись побачила, як у ОСОБА_19 , який знаходився на відстані витягнутої руки від підсудного ОСОБА_14 , в районі живота йшла кров. Після цього, вона перебувала у шоковому стані, намагалася надати ОСОБА_20 первісну допомогу і зупинити кровотечу, покликала старшу доньку і наказала їй викликати швидку медичну допомогу. При цьому, вона не звертала увагу, що робив і де перебував підсудний ОСОБА_14 , а через деякий час до них приїхали працівники поліції, які показали їй фото підсудного і повідомили про його затримання на вулиці. Не бажає, в силу ст.63 Конституції України, відповідати на запитання щодо того, хто спричинив ножове поранення ОСОБА_20 , та не може пояснити причини і передумову виникнення такої ситуації;

-показаннями свідка ОСОБА_21 , який будучи допитаним в суді, повідомив про обставини його чергування у складі патруля поліції в ніч з 04 на 05.12.2020 року, під час чого від чергового надійшло повідомлення щодо ножового поранення або вбивства в квартирі, по прибутті до якої жінка і дитина, що перебували в ній, повідомили про наявність в квартирі мертвого чоловіка, який помер від ножового поранення, та про прикмети особи, яка його завдала. Отримавши опис цієї особи, вони почали розшук з метою затримання особи, яка причетна до вчинення вбивства, в ході чого ними було здійснено відпрацювання найближчої прилеглої до будинку території, де на деякий відстані від місця події було виявлено підсудного ОСОБА_14 , який не чинив спротив, висловив зізнання у вбивстві і про залишення ним ножа вдома, а також останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння і з бляшанкою пива в руці, якого було затримано та передано до відділку поліції;

-протоколом огляду місця події від 05.12.2020 року й доданим до нього відеозаписом слідчої дії, за якими за згодою ОСОБА_16 , об`єктом огляду була квартира АДРЕСА_3 , де на підлозі кухні був виявлений і оглянутий труп ОСОБА_15 зі слідами крові на одязі та раною на передній поверхні груди з рівними краями, розміром 3,5 на 1,5см, нашаруванням крові на животі і груді, руках, підлозі, а також були виявлені й вилучені: кухонний ніж з рукояткою зеленого кольору зі слідами крові, три скляні чарки, два змиви крові з підлоги кухні під трупом, светр сіро-білого кольору у полосу, куртку;

-протоколом огляду місця події від 05.12.2020 року, згідно з яким об`єктом огляду була сходові клітка біля входу до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області по вул.Ак.Заболотного 18а в м.Одесі, де було виявлено і вилучено пластикову пляшку з-під пива коричневого кольору, об`ємом 1л., яка зі слів ОСОБА_21 була у затриманого ОСОБА_14 під час його виявлення і затримання біля б. АДРЕСА_4 , де той вживав пиво із вказаної пляшки;

-протоколом огляду трупа від 05.12.2020 року, з якого слідує, що за участю судово-медичного експерта ОСОБА_22 в приміщенні КУ «ОБСМЕ» по вул.Ак.Заболотного 26 із застосуванням відеозапису, був оглянутий труп ОСОБА_15 та докладно описані наявні на ньому предмети одягу і тілесні ушкодження, за результатами чого були вилучені предмети одягу (штани з ременем, труси, шкарпетки);

-протоколом слідчого експерименту від 05.12.2020 року за участю підсудного ОСОБА_14 , за яким підсудний в присутності свого захисника пояснив і на місці (кв. АДРЕСА_3 ) показав про обставини нанесення ним в ході спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_15 і виниклого між ними словесного конфлікту правою рукою одного удару ножем в область грудної клітки останнього, який він взяв з кухонного столу, а також про подальші обставини залишення ним місця події, продовження вживання пива і перебування на вулиці до моменту затримання працівниками поліції;

-відтвореним в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту за участю підсудного ОСОБА_14 , під час якого останній повідомив і на місці показав про обставини спричинення ним одного удару ножем в область груди раніше знайомого йому ОСОБА_15 ;

-протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 05.12.2020 року, з доданим до нього відеозаписом слідчої дії, згідно з якими під час спільного вживання алкогольних напоїв її чоловіка підсудного ОСОБА_14 та їх гостя ОСОБА_15 , між чоловіками виник словесний конфлікт з приводу виховання дітей. Вона відволіклась, а згодом обернувшись, побачила у ОСОБА_15 кров в області груди та почала надавати йому медичну допомогу, намагалась зупинити кровотечу, при цьому що робив підсудний їй невідомо, оскільки не звертала на це увагу;

-протоколом перегляду відео від 30.12.2020 року, з якого вбачається перегляд і роздруківка скріншотів отриманого від УПП відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських під час встановлення ними місцезнаходження і затримання підсудного ОСОБА_14 на вулиці неподалік від будинку АДРЕСА_5 , в ході чого підсудний зізнався у тому, що «зарізав» чоловіка, а також у тому, що намагався втекти, але не зміг;

-аналогічними результатами відтворення в суді відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано пошук і затримання підсудного ОСОБА_14 , його зізнання у вбивстві;

-протоколами отримання зразків для експертизи від 05.12.2020 року, зі змісту яких слідує, що у підсудного ОСОБА_14 для проведення експертних досліджень було відібрано зразок крові у кількості 2мл, а також змиви з обох рук;

-висновком експерта №1281 від 11.12.2020 року, за яким кров підсудного ОСОБА_14 відноситься до групи В;

-протоколами огляду речових доказів, згідно з якими об`єктами огляду були: паперові конверти зі змивами з рук підсудного ОСОБА_14 ; три скляні чарки і куртка; кофта зі слідами крові; кухонний ніж, зразки крові вказаного підсудного і змиви з ножа, вилучені при огляді місця події по АДРЕСА_2 , а також пластикова пляшка з-під пива, об`ємом 1л, вилучена при огляді місця події сходової клітки АДРЕСА_6 ;

-висновками експерта №1314 від 11.01.2021, №1317 від 13.01.2021 року, з яких вбачається, що на двох марлевих тампонах зі змивами речовини бурого кольору, а також на кофті свідка ОСОБА_23 , вилучених 05.12.2020 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлена кров ОСОБА_15 ;

-висновком експерта №582 від 30.12.2020 року, за яким на клапті шкіри передньої поверхні грудної клітки ОСОБА_15 виявлено одне колото-різане пошкодження, яке утворилось в результаті дії предмету, що має обушок і лезо, при максимальній ширині зануреної частини, не більше 2,1см; додаткова частина пошкодження була утворена під час вилучення клинка з рани з тиском на лезо, які спричинені наданим для експертизи ножем;

-висновком №1354 від 19.01.2021 року, з якого слідує, що на клинку кухонного ножа, вилученого при огляді місця події 05.12.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , виявлена кров ОСОБА_15 ;

-протоколом огляду речових доказів від 06.01.2021 року, згідно з яким об`єктом огляду були предмети одягу підсудного ОСОБА_14 : куртка коричневого кольору, кофта чорного кольору, джинси синього кольору з ременем чорного кольору, пара кросівок чорного кольору, вилучені про обшуку в порядку ст.208 КПК України;

-висновком експерта №1331 від 13.01.2021 року, за яким на джинсових брюках та ремені ОСОБА_15 виявлені сліди крові останнього;

-протоколом огляду речових доказів від 15.01.2021 року, зі змісту якого слідує, що об`єктами огляду були предмети одягу ОСОБА_15 штани чорні джинсові з ременем, шкарпетки, труси, з яких на штанах і ремені містилися плями крові, а з плям ременя і пряжки були зроблені змиви на шматочки марлі змочені фізіологічним розчином для подальшого дослідження;

-висновком експерта №725 від 25.12.2020 року, за яким смерть ОСОБА_15 знаходиться у причинному зв`язку з проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки, ушкодженням серця з крововиливом в навколосерцеву сорочку та ліву плевральну порожнину, і настала від гострої крововтрати; з означеними тілесними ушкодженнями ОСОБА_15 міг жити короткий проміжок часу, який вираховується хвилинами десятками хвилин (10-20 хвилин), про що свідчать локалізація ушкоджень, а також дані гістологічного дослідження; проникаюче колото-різане поранення грудної клітки згідно п.п.2.1.1.а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- актом судово-медичного дослідження №1305 від 08.12.2020 року, з якого вбачається, що кров трупа ОСОБА_15 відноситься до групи А;

-актом судово-медичного гістологічного дослідження №3038/725 від 18.12.2020 року, згідно з яким у трупа ОСОБА_15 малося травматичне пошкодження серця з рівними стінками ранового каналу та крововиливами у серцевій сумці та міокарді без вираженої перифокальної клітинної реакції; нерівномірне кровонаповнення органів, порушення гемодинаміки мікроциркуляторного русла; гостра емфізема легенів, спазм дрібних бронхів;

-висновком експерта №69)725)-д від 29.01.2021 року, за яким тілесні ушкодження у ОСОБА_15 могли бути утворені як вказано при проведенні слідчого експерименту за участю підсудного ОСОБА_14 , а саме потерпілий ОСОБА_15 та вказаний підсудний знаходились у вертикальному положенні, звернуті передньою поверхнею тіла один до одного; підсудний ОСОБА_14 тримаючи кухонний ніж в правій руці наніс один удар в область передньої поверхні грудної клітки ОСОБА_15 ;

-висновком експерта №2991 від 28.12.2020 року, з якого слідує, що у підсудного ОСОБА_14 будь-яких видимих тілесних ушкоджень не виявлено;

-висновком судово-психіатричного експерта №12 від 12.01.2021 року, згідно з яким підсудний ОСОБА_14 у досліджуваній у справі ситуації не перебував у будь-якому юридично-значимому емоційному стані, у тому числі й у стані фізіологічного афекту, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність; знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння; на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав і не страждає, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, у зв`язку з чим був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може предстати перед судом і у застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

Втім, прокурором в судовому засіданні разом з наведеними вище письмовими доказами обвинувачення до суду було надано заяву підсудного ОСОБА_14 , оформлену після його затримання на ім`я начальника відділу поліції, в якій останнім коротко і власноруч викладені обставини нанесення ним в ході виниклого конфлікту удару кухонним ножем із зеленою рукояткою в область груди раніше знайомому ОСОБА_24 .

Проте, перевіряючи зазначений письмовий доказ на предмет його належності та допустимості, суд визнає цей доказ недопустимим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, та недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення, а за ч.ч.2, 4 ст.87 цього ж Кодексу, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист, та докази повинні визнаватися недопустимими під час будь-якого судового розгляду.

Як слідує зі змісту заяви підсудного ОСОБА_14 на ім`я начальника відділу поліції, в якій підсудним після його затримання коротко і власноруч викладені зізнавальні пояснення, то ця заява оформлена за відсутності захисника вказаної особи (на той час адвоката ОСОБА_17 ), за участю якої було складено протокол затримання підсудного в порядку ст.208 КПК України, а відтак зазначена заява не може бути прийнята до уваги та визнається судом недопустимим доказом за правилами п.3 ч.2 ст.87 КПК України.

Крім того, прокурором також надані до суду протокол огляду речових доказів від 13.01.2021 року конвертів з нігтевими зрізами підсудного ОСОБА_14 і протокол огляду речових доказів від 06.12.2020 року мобільного телефону «Samsung» в корпусі жовтого кольору, вилученого у вказаного підсудного при затриманні.

Положення ст.85 КПК України регламентують, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, прокурором у судовому засіданні не визначено і в суді не встановлено які обставини, що підлягають доказуванню у розглядуваному кримінальному провадженні, мають доводити або доводять означені докази, які до того ж та з огляду на надані в розпорядження суду матеріалів досудового розслідування не були предметом експертних досліджень, і не містять даних, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також прокурором не наведено взагалі значення цих доказів для кримінального провадження або для оцінки інших доказів, у зв`язку з чим, суд оцінює зазначені письмові докази, надані прокурором в судовому засіданні, як неналежні, в силу ст.85 КПК України.

Попре те, викладені обставини з визнання наданих стороною обвинувачення деяких письмових доказів недопустимими і неналежними, відповідно, суттєво не впливають на остаточні висновки суду щодо доведеності провини підсудного ОСОБА_14 .

Суд вважає, що часткове визнання підсудним ОСОБА_14 своєї провини у вчиненні визнаного судом доведеним обвинуваченням у скоєнні умисного вбивства, його показання в суді та позиція щодо надання ним під час слідчого експерименту зізнавальних показів внаслідок помилково обраної адвокатом ОСОБА_17 тактикою захисту, а також доводи сторони захисту щодо неправильності кваліфікації стороною обвинувачення інкримінованого підсудному протиправного діяння, через призму оцінки викладеної у висновку судово-психіатричного експерта структури особистості останнього, уявляє собою обраний підсудним і заохочувальний захисником засіб пом`якшення кримінальної відповідальності за скоєне, внаслідок чого до уваги судом не приймається, у зв`язку з їх об`єктивним спростуванням сукупністю наведених вище досліджених та оцінених судом в порядку ст.94 КПК України доказів, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості, що за своєю сукупністю і взаємозв`язком об`єктивно доводять винність вказаного підсудного у вчиненні ним інкримінованого діяння за встановленими судом обставинами.

У свою чергу, доводи підсудного ОСОБА_14 щодо надання ним під час слідчого експерименту зізнавальних показів внаслідок невірно обраною його захисником (на той час - ОСОБА_17 ) тактикою захисту, судом оцінюються критично й до уваги не приймаються, у зв`язку з їх об`єктивним спростуванням як сукупністю інших досліджених в судовому засіданні доказів, так і тим, що підсудний протягом досудового розслідування і судового провадження з будь-якими скаргами, клопотанням чи зауваженнями з приводу надання йому правової допомоги означеним захисником на стадії досудового розслідування не звертався і лише під час судового розгляду та з огляду на неодноразову неявку вказаного захисника до суду, він подав заяву до Центру правової допомоги щодо її заміни.

При цьому, суперечність позиції підсудного ОСОБА_14 та його показів в суді з даними, що містяться в протоколі слідчого експерименту за його участю і відтвореним в судовому засіданні відеозапису цієї слідчої дії, не впливають на висновки суду з визнання означених доказів допустимими, оскільки слідчий експеримент та показання є окремими процесуальними джерелами доказів. В даному випадку, підсудний ОСОБА_14 під час слідчого експерименту в присутності свого захисника не лише розповів про обставини умисного вбивства ОСОБА_15 , а й на місці відтворив обстановку події і продемонстрував свої дії, що у свою чергу узгоджується з результатами відтворення в суді відеозапису цієї слідчої дії.

Відповідна позиція узгоджується із висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), щодо оцінки і розмежування наданих показань та даних протоколу слідчого експерименту, як окремих самостійних процесуальних джерел доказів.

Наряду із викладеним, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо зміни правової кваліфікації інкримінованого підсудному ОСОБА_14 діяння з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, з огляду на таке.

Пленумом Верховного Суду України у п.22 постанови №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» сформульовано висновок про те, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, а питання про умисел необхідно вирішувати виходячи зі сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків свої дій: при умисному вбивстві - настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, - ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Так, умисне вбивство, передбачене ст.115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Втім, під час судового розгляду кримінального провадження, підсудний ОСОБА_14 стверджував, що не бажав настання смерті свого знайомого ОСОБА_15 , однак як встановлено судом, спричинення підсудним одного ножового проникаючого удару в передню поверхню грудної клітки створює безпосередню загрозу настання наслідку у вигляді смерті людини та такий характер, локалізація тілесного ушкодження, сила удару (ушкодження серця) і знаряддя, яким воно заподіяне, беззаперечно вказують на наявність у вказаного підсудного саме умислу на спричинення смерті означеній особі.
До того ж, завдання підсудним ОСОБА_14 одного удару ножем, але у життєво важливий орган людини (область грудної клітки), поведінка підсудного після вчинення злочину (зникнення з місця вчинення злочину, байдуже ставлення до подальшої долі постраждалого), але розуміння підсудним наслідків своїх дій (за показаннями допитаного в суді свідка ОСОБА_21 - підсудний зізнався у вчиненні вбивства при затриманні й невдовзі після скоєного), дають підстави зробити висновок, що вказаний підсудний діяв з прямим умислом на спричинення смерті ОСОБА_15 , усвідомлював і передбачав настання таких наслідків своїх дій.
Твердження сторони захисту про те, що попередні доброзичливі стосунки підсудного ОСОБА_14 і ОСОБА_15 (їх тривалість і згода останнього хрестити дітей підсудного), їх поведінка, що передувала події (словесний конфлікт, перебування у стані алкогольного сп`яніння та в квартирі за місцем проживання підсудного), а також подальші дії цих осіб, що за версією сторони захисту, нібито свідчать про відсутність у підсудного умислу на вбивство, - суд відхиляє, оскільки у цьому кримінальному провадженні означені доводи і обставини не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях вказаного підсудного складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Доводи ж сторони захисту, що підсудний ОСОБА_14 заздалегідь не підшуковував ножа для вчинення злочину та не приховував його, перебував після скоєного у шоковому стані, також не впливають на висновки суду про кваліфікацію дій вказаного підсудного за ч.1 ст.115 КК України, оскільки останній, маючи прямий умисел на заподіяння смерті означеній особі, діяв на власний розсуд, використовуючи при цьому те знаряддя злочину, яке було поблизу нього, а перебування підсудного у шокованому стані під час або після вчиненого спростовується висновками судово-психіатричного експерта.
В силу наведеного, суд відхиляє доводи сторони захисту про кримінально-правову перекваліфікацію дій підсудного ОСОБА_14 , як неспроможні й безпідставні.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій підсудного ОСОБА_14 , суд виходить з того, що характер та послідовність дій підсудного, використання при цьому знаряддя - ножа і заподіяння ним удару із значною силою в область життєво важливого органу ОСОБА_15 грудної клітини, що спричинило останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця і крововиливом в навколосерцеву сорочку та ліву плевральну порожнину, яке перебуває у причинному зв`язку з подальшим настанням смерті останнього, що настала від гострої крововтрати, а також розуміння підсудним наслідків своїх дій і подальше залишення ним місця скоєного, - поза розумним сумнівом свідчать про наявність та зміст умислу вказаного підсудного, направленого саме на умисне вбивство означеної особи, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Аналогічний підхід до оцінки дій особи, яка притягається до кримінальної відповідальності за відповідним обвинуваченням, дотримався й Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 14.09.2021 року (справа №381/1869/18, пров.№51-2987км21) за схожих обставин справи, який визначив, що для розмежування умисного вбивства із умисним тяжким тілесним ушкодженням, що спричинило смерть необхідно встановити ставлення винного до наслідку у вигляді смерті.
Наведене узгоджується й з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, визначену в постанові від 28.04.2021 року (справа №552/5608/18), за якою стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин (и) був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину (нів).

Здійснивши судовий розгляд кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши в порядку ст.94 КПК України усі надані до суду докази з точки зору їх належності і допустимості, а сукупність наданих доказів із точки зору достатності і взаємозв`язку, судом беззаперечно встановлено, що підсудний ОСОБА_14 своїми умисними діями вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, внаслідок чого дії вказаного підсудного вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.115 означеного Кодексу, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, що карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_14 суд приймає до уваги характер і спосіб, обставини (зокрема кількість і локалізація тілесних ушкоджень, використання при цьому знаряддя - ножа) і невідворотність наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, а також судом ураховується у певній мірі позиція потерпілої ОСОБА_10 з цього приводу, тощо.

Крім того, при вирішенні наведеного питання суд зважає на стан здоров`я підсудного ОСОБА_14 та його особу свою провину в суді визнав частково та протягом кримінального провадження змінював свою позицію, що свідчить про відсутність у нього дієвого каяття; одружений та має на утриманні 4-х неповнолітніх дітей; до затримання був працевлаштований у ТОВ «Квазар-1» бляхарем: забезпечений місцем реєстрації в Одеській області і до затримання мав місце тимчасового проживання в м.Одесі, де характеризувався позитивно; на диспансерному обліку в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності, але під час вчинення інкримінованого діяння перебував у стані алкогольного сп`яніння та після скоєного намагався зникти з місця злочину, сукупність чого свідчить про неможливість виправлення вказаного підсудного в умовах суспільства.

При цьому, суд зауважує на тому, що за результатами розгляду кримінального провадження встановлено перебування підсудного ОСОБА_14 під час вчинення інкримінованого діяння у стані алкогольного сп`яніння, що у свою чергу останнім не заперечується і вбачається у тому числі з висновку судово-психіатричного експерта №12 від 12.01.2021 року, але означена обставина, яка згідно зі ст.67 КК України має обтяжувати покарання, не визначена органом досудового розслідування у обвинувальному акті, ані при формулюванні обвинувачення, ані при викладені обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання особи.

Внаслідок наведеного, суд позбавлений можливості віднести зазначену обставину до таких, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_14 у розглядуваному кримінальному провадженні, оскільки це вийде за межі судового розгляду, визначені у ст.337 КПК України.

Аналогічний підхід до оцінки обставин, що обтяжують покарання особи, застосовано Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в постанові від 14.04.2020 року (справа №138/2748/18, пров.№51-6252км19), яким визначено, що віднесення до обтяжуючої покарання особи обставини, яка не була наведена в обвинувальному акті та навіть за умови її встановлення при судовому розгляді кримінального провадження, уявляє неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання підсудного ОСОБА_14 , як визначено в обвинувальному акті, протягом кримінального провадження не встановлено.

Втім, зважаючи на позицію сторони захисту та досліджуючи питання застосування положень статті 69 КК України при призначенні покарання підсудному ОСОБА_14 у даному кримінальному провадженні, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві розкрито у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2018 року (справа №634/609/15-к), яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості призначення більш м`якого покарання або виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.ст.69, 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.
Проте, доводи сторони захисту щодо наявності у підсудного ОСОБА_14 певних обставин (визнання провини в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого; щире каяття в цьому і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зокрема під час слідчого експерименту; відсутність судимості, сімейний стан і наявність чотирьох неповнолітніх дітей; провокуюча поведінка потерпілого), то за переконанням суду, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин кримінального правопорушення та особи підсудного (фактичне часткове визнання провини, зміна позиції й покази в суді, байдуже ставлення до долі пораненого ним і спроба втечи з місця скоєного злочину), невідворотності наслідків вчиненого (смерть людини), що уявляє підвищену суспільну небезпечність, а також надання підсудним зізнавальних показів на стадії досудового розслідування мало місце лише після встановлення правоохоронним органом причетності останнього до вчинення інкримінованого правопорушення, сукупність чого у аспекті приписів ст.69 КК України, не містить достатніх даних, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вказаним підсудним кримінального правопорушення.

Тотожну позицію за аналогічних обставин справи висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 року (№51-1118км18), яким сформульовано, що призначення за правилам ст.69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції відповідної статті було б явно несправедливим.

Крім того, оцінюючи доводи підсудного ОСОБА_14 щодо пом`якшення йому покарання за вчинене, у зв`язку з його готовністю спокутувати свою провину службою в ЗСУ в умовах збройної агресії рф проти України, то суд вважає необхідним зазначити, що служба в Збройних силах України є почесним обов`язком громадян України, а не засобом спокутування провини за вчинення кримінально-караного діяння (на відміну від рф), та служба в ЗСУ за означених обставин є взірцем захисту Вітчизни від загарбників для всього народу України і в умовах оголошеної в державі мобілізації уявляється можливою за сукупністю певних умов (попереднє проходження військової служби, у тому числі в зоні АТО; задовільний стан здоров`я і наявність бойового досвіду, відсутність інших установлених законодавством обмежень для цього, тощо), які з огляду на матеріали кримінального провадження і у аспекті даних про особу підсудного не знаходять свого підтвердження.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні міри покарання у даному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованого підсудному ОСОБА_14 кримінального правопорушення, його характеру та невідворотності наслідків, ступінь тяжкості та підвищеної суспільної небезпечності, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, наведені вище характеризуючі дані про особу останнього, суд за правилами ст.ст.50, 65-68 КК України доходить висновку про те, що виправлення вказаного підсудного та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень має відбуватися лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах строків, встановлених ч.1 ст.115 означеного Кодексу, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.

Положення ст.63 КК України встановлюють, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Вирішуючи питання щодо зарахування попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_14 до строку призначеного покарання, суд за правилами ч.5 ст.72 КК України, ураховує строк його тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні з моменту його затримання в порядку ст.208 КПК України.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо арешту майна, - за правилами ст.174 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 174, 369-374 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Відповідно до ч.5 ст.72, ст.63 КК України, строк відбування покарання засудженим ОСОБА_14 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк покарання термін його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні в період з 05.12.2020 року до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні:

- три скляні чарки, кофта зі слідами крові, кухонний ніж з рукояткою зеленого кольору, зразки крові підсудного ОСОБА_14 , змиви з кухонного ножа; пластикова пляшка з-під пива, об`ємом 1л; предмети одягу ОСОБА_15 штани чорні джинсові з ременем, шкарпетки, труси, які зберігаються в камері сховищі речових доказів ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанції: №000080, №000079, №000078, №000075, №000081 від 25.02.2021 року, відповідно) - знищити;

- два паперових конверти коричневого кольору з марлевими тампонами зі змивами крові, вилучені при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , а також ДВД-Р диск з відеозаписами за 05.12.2020 року з боді-камер співробітників патрульної поліції, які знаходяться в матеріалах судового провадження, - продовжити зберігати у означених матеріалах;

- мобільний телефон «Samsung» в корпусі жовтого кольору, предмети одягу підсудного ОСОБА_14 - куртку коричневого кольору, джинси синього кольору з ременем чорного кольору, пару кросівок чорного кольору, які зберігаються в камері сховищі речових доказів ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанції №000076, №000077 від 25.02.2021 року, відповідно), - повернути власникові.

Згідно зі ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений у кримінальному провадженні за ухвалами слідчого судді (від 07.12.2020 року) на вилучені при огляді місця події: кухонний ніж зі слідами крові, 2 змиви крові з підлоги під трупом, три скляні чарки, кофту ОСОБА_16 зі слідами крові, куртку ОСОБА_15 ; належні ОСОБА_14 предмети і речі: мобільний телефон «Samsung» в корпусі жовтого кольору, куртку коричневого кольору, джинси синього кольору з шкіряним ременем чорного кольору, кросівки чоловічі чорного кольору із синіми вставками, кофту з довгими рукавом чорного кольору; пластикову пляшку з-під пива коричневого кольору, об`ємом 1л.; предмети одягу ОСОБА_15 : джинсові брюки чорного кольору з ременем чорного кольору, труси чорного кольору, пару чорних шкарпеток, після набрання вироком законної сили, - скасувати, у зв`язку з недоцільністю його подальшого збереження.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_14 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити: до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та до ДУ «Одеській слідчий ізолятор» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, - для виконання, в межах їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 30 днів з дня проголошення, а для обвинуваченого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення його копії.

Головуючий суддя: ОСОБА_1