Дата документу 28.11.2022 Справа № 331/1941/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1941/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1355/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Єлизаветівка Приморського району, Запорізької області, українки, громадянки України, незаміжньої, маючої вищу освіту, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 січня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 січня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з урахуванням характеру висунутого обвинувачення, слабких соціальних зв`язків обвинуваченої ОСОБА_6 на території, яка підконтрольна органам влади України, тяжкість можливого покарання за інкриміновані обвинуваченій злочини, жоден з більш м`яких запобіжних заходів наразі не зможе запобігти існуючому ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та не забезпечить виконанню нею процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_6 та задовольнити клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що суд першої інстанції продовжив запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляд тримання під вартою лише на підставі письмового клопотання прокурора, так як інших доказів в обґрунтування своїх доводів прокурорам надано не було.

Зазначає, що досить суперечливими є висновки суду, з приводу того, що обвинувачена не має соціальних зв`язків на території, яка підконтрольна органам влади України, оскільки існування таких зв`язків доводиться наявністю у обвинуваченої місця постійного проживання, наявністю в неї родини, що складається із ОСОБА_8 цивільного чоловіка, сина ОСОБА_9 , студента Державного Дніпропетровського медичного університету, який мекає в м. Дніпро, доньки ОСОБА_10 заміжньої, мати пенсіонер, сестра ОСОБА_11 , яка зареєстрована як ВПО в м. Запоріжжі разом з чоловіком та сином.

Зауважує, що ОСОБА_6 до затримання мешкала в АДРЕСА_2 , і той факт, що на даний час ОСОБА_6 в умовах воєнного стану з об`єктивних причин перебуває в м. Запоріжжі не означає втрату нею соціальних зв`язків із родиною.

Звертає увагу на те, що у ОСОБА_6 під час затримання був вилучений паспорт громадянина України та закордонний паспорт, відтак, без наявності документів, які підтверджують особу, ОСОБА_6 не зможе навіть пересуватися містом Запоріжжя.

Крім того, вказує, що згідно постанови КМУ №1455 від 29 грудня 2021 року «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» в м. Запоріжжі створені військові комендатури через які можна отримати дозвіл на виїзд на тимчасову окуповану територію, списки в обов`язковому порядку погоджуються з УСБУ в Запорізькій області.

Зазначає, що на цей час найнято для ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , де вона може мешкати на період проведення судового розгляду.

Зауважує, що квартиру вийнято ще з квітня 2022 року, а договір оренди продовжується кожного місяця шляхом укладення нового.

Крім того, вказує, що обвинувачена ОСОБА_6 має діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеню, у січні 2022 року лежала у лікарні, перенесла операцію, за період тримання в Запорізькому СІЗО стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився.

Вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні відсутні, а сама, тяжкість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень не є єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертає увагу на те, що за весь час своєї роботи ОСОБА_6 мала лише позитивні характеристики, при цьому за її співпраці з іншими фахівцями в м. Приморськ та м. Бердянськ були впроваджені нові прогресивні практики по направкам роботи, які входили до її повноважень.

Зауважує, що прокурором не додано будь-яких переконливих доказів, що ОСОБА_6 перешкоджає кримінальному провадженню.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що судом першої інстанції було встановлено тільки ризик переховування, який заснований на оцінці місця проживання ОСОБА_6 . Зазначила, що у обвинуваченої наявні соціальні зв`язки, наявність у останньої місця реєстрації в м. Бердянськ не доводить, що вона зможе туди виїхати, а тому вказаний ризик відсутній. Вказала, що письмові докази у справі досліджені.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав, у зв`язку зі ч. 4 ст. 405 КПК України його відсутність не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену, її захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії умисних тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, а також суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавленням волі, з конфіскацію майна, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк 15 років, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винною, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Крім того, колегія суддів не може не звернути увагу на те, що місцем реєстрації обвинуваченої ОСОБА_6 та її місцем проживання до затримання органами досудового розслідування є тимчасово окупована територія, зокрема, м. Бердянськ, де вона, маючи відповідні зв`язки та досить широке і впливове коло знайомих, здобуті нею під час виконання своїх повноважень як депутата місцевої ради, може створити умови для організації свого переховування.

Доводи про те, що обвинувачена ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_3 є досить сумнівними, оскільки нічим не підтверджені, зокрема, матеріали клопотання не містять договору оренди, який чинний на даний час та на який посилається захисник в апеляційній скарзі.

Посилання на те, що сама тяжкість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень не є єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є слушним, проте, в даному випадку суд першої інстанції оцінив в сукупності всі обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився.

Отже, на думку апеляційного суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеним та обґрунтованим.

Таким чином, встановлений ризик є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час апеляційному суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачена ОСОБА_6 має діагноз гіпертонічна хвороба, лежала в лікарні, перенесла операцію, не свідчать про неможливість перебування її в умовах слідчого ізолятору.

Доводи про те, що обвинувачена ОСОБА_6 має соціальні зв`язки, в неї був вилучені паспорти, та має позитивні характеристики з місця роботи, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Колегія суддів вважає, що ці обставини не є безумовними підставами для відмови в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Між іншого, слід зазначати, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тільки тримання під вартою.

Отже, враховуючи доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України до обвинуваченої ОСОБА_6 на даний час може бути застосований тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2022 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 січня 2023 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15