УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року

м. Київ

справа № 725/3562/22

провадження № 51-1852ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 серпня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001394, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та проживаючого у тому АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу - вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 січня 2019 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; звільненого по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Суть питання

За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 травня 2022 року близько 16 год 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в м. Чернівці (вул. Смотрицького, 21) і скориставшись відсутністю сторонніх осіб та власника автомобіля марки «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , відчинив незачинені на ключ водійські дверцята, сів за кермо транспортного засобу і ключем, який знаходився у замку запалення автомобіля, завівши його, рушив з місця. Після цього, проїхавши по вул. Смотрицького близько 1 кілометра до перехрестя із вул. Таджицька, був викритий свідком ОСОБА_6 і зупинений.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду засуджений та його захисник подали апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції.

Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 06 грудня 2022 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення стосовно нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог засуджений указує на те, що рішення місцевого і апеляційного судів є незаконними, необґрунтованими і невмотивованими, а винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не доведено належними доказами. Крім того, вказує про те, що обставина, яку суд визнав обтяжуючою (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), не підтверджується ніякими доказами. Також зазначає, що судом першої інстанції було порушено вимоги кримінального процесуального закону та оголошено вирок за його відсутності, тому дане судове рішення підлягає скасуванню. Разом із цим вказує, що судом не взято до уваги такі обставини, як нелюдське поводження та фізичний вплив з боку патрульних працівників поліції, застосування фізичного та психологічного тиску та примушування визнати вину в скоєному.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Попри те, що засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суть його касаційної скарги полягає в незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав відповідну оцінку з наведенням належної аргументації в мотивувальній частині вироку.

Як слідує з долученої до касаційної скарги копії вироку, судом враховано те, що ОСОБА_4 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема показаннями:

- потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив суду, що 13 травня 2022 року він біля 16 год 00 дня забіг додому перевдягнутися, запаркувавши автомобіль біля свого житла, не зачиняв його та з технічних негараздів не витягував ключ з замка запалення. Коли повернувся на вулицю, то почув і побачив, як його сусідка ОСОБА_7 кричить йому, що ОСОБА_10 щойно викрав його автомобіль, а ще один сусід ОСОБА_9 поїхав за ОСОБА_10 наздоганяти його. Крім того, вказав, що не має до обвинуваченого претензій, оскільки автомобіль повернуто йому неушкодженим;

- свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що 13 травня 2022 року близько 16 год 00 хв бачила, як її сусід ОСОБА_10 спробував відчинити двері однієї з машин, запаркованих біля подвір`я. У нього не вийшло їх відчинити. Після цього ОСОБА_10 підійшов до автомобіля ОСОБА_5 , сів за кермо та поїхав. Вона про це сказала сусіду ОСОБА_9 і той відразу ж сів у свій транспортний засіб і рушив за ОСОБА_10 . ОСОБА_9 поїхав за обвинуваченим разом з ще однією сусідкою ОСОБА_12 ;

- свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що 13 травня 2022 року вона повернулась з роботи до себе до дому близько 16 год 00 хв і почула, як кричала ОСОБА_7 . Та повідомила, що ОСОБА_10 викрав автомобіль ОСОБА_14 . Вона бачила як їхав автомобіль ОСОБА_14 і за його кермом перебував ОСОБА_15 . До них вийшов ОСОБА_9 і вони сіли в його мікроавтобус та наздогнали ОСОБА_10 на вул. Таджицькій в м. Чернівці. ОСОБА_9 витягнув ОСОБА_10 із-за керма і вона залишилась з ним, а ОСОБА_9 поїхав за ОСОБА_22. Припускає, що ОСОБА_10 був нетверезий, оскільки ледь тримався на ногах. Стверджує, що за кермом автомобіля ОСОБА_14 знаходився саме ОСОБА_4 і бачила як ОСОБА_9 саме ОСОБА_10 витягував із-за керма;

- свідка ОСОБА_6 , який пояснив суду, що 13 травня 2022 року він бачив, як автомобіль ОСОБА_14 рухається в його сторону, але він не бачив хто саме сидить за кермом. Він почув, як сусідка кричала, що машину викрав ОСОБА_15 . ОСОБА_7 кричала, щоб він доганяв ОСОБА_16 . До нього на зустріч бігла сусідка ОСОБА_12 . Він з нею на власному транспортному засобі поїхали наздоганяти автомобіль ОСОБА_14 . За поворотом автомобіль зупинився, але двигун продовжував працювати. Було чути, як машина «газує», а водій не міг увімкнути передачу. Він ( ОСОБА_17 ) підбіг до машини потерпілого, відчинив двері і став витягувати водія із-за керма, і тільки тоді побачив, що то був ОСОБА_18 ;

- свідків ОСОБА_19 , яка пояснила суду, що 13 травня 2022 року заступила на чергування як патрульний поліцейський і біля 15 год 50 хвилин отримала виклик про незаконне заволодіння транспортним засобом. Також зазначила, що ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Продув «драгер». Результат був приблизно 2,45 промілє;

- свідка ОСОБА_20 , який дав суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_19 ;

та іншими письмовими доказами детально наведеними у вироку, які, за висновком суду першої інстанції, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційні скарги, в яких наводили доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі засудженого.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Обґрунтовуючи свій висновок, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Зокрема, апеляційний суд указав, що доводи сторони захисту, про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме обвинувачений ОСОБА_4 перебував за кермом автомобіля «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_2 спростовуються показаннями свідків - очевидців події, які місцевим судом були попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань. Окрім цього, в суді першої інстанції були досліджені відеозаписи з камер відеоспостереження на яких зафіксовано рух автомобіля «Renault Kangoo» по вул. Смотрицького та автомобіля ОСОБА_6 , що рухався за ним та зупинив його, що також підтверджується показаннями останнього. При цьому з відеозапису, наданого ОСОБА_21 , встановлено, що ОСОБА_4 намагався втекти з місця події і спробував відчинити інший автомобіль, проте був викритий власником.

Також апеляційний суд зауважив, що доводи обвинуваченого про ігнорування його клопотань про витребування відеозаписів з камер спостереження по вул. Смотрицького в м. Чернівці він оцінює критично, оскільки з матеріалів справи встановлено, що жодних клопотань стороною захисту подано не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження обвинуваченого про те, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки оголошено вирок за його відсутності в залі судового засідання. Як слідує з апеляційної скарги та доповнень до неї, обвинувачений не зазначає, яким чином вказане порушення вплинуло на законність вироку місцевого суду, оскільки технічний запис проголошеного тексту вироку і друкований текст є тотожними. При цьому захисник був присутній під час оголошення вироку та його копія була направлена обвинуваченому одразу після його оголошення та вручена 29 серпня 2022 року.

При цьому, як вірно зазначив апеляційний суд, норми кримінального процесуального закону не містять категоричної вимоги щодо обов`язкової присутності під час проголошення вироку обвинуваченого та захисника. Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 686/28867/18.

Таким чином, апеляційний суд вказав, що на стадії проголошення судового рішення не були порушені права обвинуваченого, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був присутнім в залі судового засідання під час судового розгляду справи, надавав пояснення та висловлював свою думку щодо усіх процесуальних питань під час апеляційного розгляду, виступав у судових дебатах та з останнім словом, що підтверджується матеріалами фіксації судового засідання. Крім того, судом першої інстанції було направлено начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» вимогу про конвоювання обвинуваченого ОСОБА_4 для участі в судове засідання 24 серпня 2022 року, однак він не був доставлений, тому проголошення вироку здійснювалось без його участі.

Що стосується тверджень обвинуваченого про невідповідність часу вчинення злочину та даними на відеозаписі, то апеляційний суд спростував такі твердження, з огляду на протоколи огляду відеозапису, наданого ОСОБА_21 , де зазначено, що час відеозапису поспішає на 1 годину від реального часу.

Також апеляційний суд вказав, що оцінює посилання апелянтів на те, що обвинувачений мав неприязні відносини зі свідками і тому вони оговорили його, як обрану лінію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки такий факт жодним чином не був обґрунтований чи підтверджений.

Отже, Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Що стосується доводів засудженого про те, що обставина, яку суд визнав обтяжуючою (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), не підтверджується ніякими доказами, то Верховний Суд їх вважає безпідставними, з огляду на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також на протокол у справі про адміністративне правопорушення від 13 травня 2022 року, складений стосовно ОСОБА_4 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП та роздруківкою приладу тестування на наявність парів алкоголю.

Верховний Суд відхиляє твердження засудженого, які стосуються показань свідків - патрульних поліцейських ОСОБА_19 і ОСОБА_20 щодо визнання ним вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зазначені показання не є єдиним або вирішальним доказом винуватості ОСОБА_4 і незалежно від наданих останнім пояснень працівникам поліції, суд в обґрунтування доведеності його винуватості послався на низку інших доказів, які самі по собі поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_4 .

Також твердження засудженого, що до нього працівниками поліції було застосовано недозволені методи слідства, внаслідок яких він був змушений визнати вину в скоєному, не є переконливими, оскільки, навіть якщо він надавав такі пояснення, судом вони не використовувались як доказ.

Крім того, як слідує з рішення апеляційного суду Чернівецькою окружною прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за №000168 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України за фактом можливого перевищення своїх службових повноважень поліцейськими УПП в Чернівецькій області при затриманні ОСОБА_4 , досудове розслідування в якому здійснюється п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Чернівці) ТУ ДБР розташованого у м. Хмельницькому (т. 2 а.п. 63). Беручи до уваги наявність великої кількості переконливих доказів винуватості ОСОБА_4 , які жодним чином не залежать він його власних показань, на переконання Верховного Суду, результати цього розслідування не можуть вплинути на оцінку правильності встановлених у цьому кримінальному провадженні обставин.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б становили підставу для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено, а незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів сама по собі не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Твердження наведені засудженим у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 серпня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3