Справа № 357/5777/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000730 від 30.04.2021, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , абонентський номер НОМЕР_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

19 квітня 2021 року, близько 14 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , побачив в кімнаті на столі мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі «А01» чорного кольору та в нього виник умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна. В подальшому, ОСОБА_4 , умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку даного мобільного телефону марки «SAMSUNG» моделі «А01» чорного кольору вартістю 2 690 грн 71 коп., належного ОСОБА_5 .

Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального проступку зник разом із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 2690 грн 71 коп.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого проступку, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження без його часті, цивільний позов підтримав у повному обсязі.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, надав показання, відповідно до яких він 19 квітня 2021 року, близько 14 години 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , викрав зі столу у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі «А01».

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого, в тому числі щодо процесуальних витрат та речових доказів.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, витяг з ЄРДР, постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.05.2021, розписку ОСОБА_5 від 19.05.2021, вимогу про попередні судимості ОСОБА_4 , медичну довідку КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 12.05.2021 № 679, довідку-характеристику ОСОБА_4 , копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд не визнає обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, що пом`якшують покарання, які визначені п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (проступку) з наступних підстав.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18). Так, суд установив, що обвинувачений викрадений телефон потерпілому не повернув, шкоду, завдану потерпілому, не намагався відшкодувати. Крім того, на стадії судового розгляду кримінального провадження обвинувачений двічі оголошувався у розшук у зв`язку з систематичними неявками до суду та відсутністю даних про місце його перебування, свою провину в суді визнав, але не висловив жаль з приводу учиненого ним та щиро не покаявся.

Проте, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання вини обвинуваченим. Інших обставин, із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, а тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням 1 рік, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з позицією прокурора щодо покарання, та додав, що зробив належні висновки щодо своєї протиправної поведінки.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків відповідно до ст. 12 КК України, особу винного, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, неодружений, його ставлення до вчиненого, позицію потерпілого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин та вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд враховує також те, що обмежень передбачених частиною 3 статті 61 КК України для призначення такого виду покарання обвинуваченому в ході судового розгляду не встановлено.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 , він же цивільний позивач, пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 690 грн 71 коп. та моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження без його часті, цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Прокурор підтримав цивільній позов потерпілого в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний відповідач, позовні вимоги визнав повністю.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважає, що наявні правові підстави для задоволення цивільного позову, огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, ч.1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).

Частиною 2 ст.77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України).

Сума спричиненої матеріальної шкоди підтверджена чеком № 139 «ФОП ОСОБА_6 » Київська обл., м.Біла Церква. ЄДРПОУ НОМЕР_3 , становить 2 690 грн 71 коп. та підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Так, згідно з ч. 3 ст. 23 Цивільного Кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В своїй позовній заяві потерпілий ОСОБА_5 посилається на те, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 йому завдано психологічної травми, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження порушився його звичайний спосіб життя, він зазнав моральних страждань, що були спричинені протиправною поведінкою потерпілого, відсутністю бажання вибачитись за скоєне з боку обвинуваченого.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань ОСОБА_5 та ступінь вини обвинуваченого. Керуючись вимогами розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн, які слід стягнути з цивільного відповідача (обвинуваченого) на користь цивільного позивача (потерпілого).

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.185 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
У силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, що передбачені ч. 1 ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Згідно ч. 1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 28 жовтня 2022 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,майнову шкоду, завдану злочином, в розмірі 2 690 (дві тисячі шістсот дев`яносто) гривень 71 (сімдесят одну) копійку.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,відшкодування моральної шкоди розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000730:

- чек № 139 «ФОП ОСОБА_6 » Київська обл., м.Біла Церква. ЄДРПОУ НОМЕР_3 на мобільний телефон «Самсунг А 01» вартістю 2 799 грн, коробку на мобільний телефон SAMSUNG Galaxy A 01 (2/16Gb) SM-A015F Black, IMEI1 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 , які згідно з постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.05.2021, розписки ОСОБА_5 від 19.05.2021 передано на зберігання потерпілому залишити потерпілому ОСОБА_5 .

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ