Справа № 513/926/22
Провадження № 1-кп/513/93/22
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у смт.Сарата Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001117 від 23.09.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сарата, Саратського району Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є депутатом будь-якого рівня, раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в період часу з 06 травня 2022 року по 15 серпня 2022 року, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, будучи неодноразово притягнутим протягом року до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП з метою завдання психологічних страждань, з мотиву неприязних відносин та неповаги до існуючих норм спільного проживання, систематично вчиняв психологічне насильство над своєю співмешканкою ОСОБА_4 , з якою перебуває у фактичних сімейних відносинах, що призвело до її психологічних страждань.

Зокрема, 06.05.2022 о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно ОСОБА_4 дії психологічного насильства, що проявились у вчиненні сварки, в ході якої ОСОБА_5 висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_4 .

За результатами розгляду заяв потерпілої, стосовно ОСОБА_5 дільничним офіцером поліції ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скоєного ним 06.05.2022 та за результатами розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення Саратським районним судом 29.06.2022 винесено постанову, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 170 гривень.

Крім того, 11.06.2022 о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно ОСОБА_4 дії психологічного насильства, що проявились у вчиненні сварки, в ході якої ОСОБА_5 висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_4 .

За результатами розгляду заяв потерпілої, стосовно ОСОБА_5 дільничним офіцером поліції ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скоєного ним 11.06.2022 та за результатами розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення Саратським районним судом 28.07.2022 винесено постанову, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 340 гривень.

Крім того, 15.08.2022 о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно ОСОБА_4 дії психологічного насильства, що проявились у вчиненні сварки, в ході якої ОСОБА_5 висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_4 .

За результатами розгляду заяви потерпілої, стосовно ОСОБА_5 дільничним офіцером поліції ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скоєного ним 15.08.2022 та за результатами розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення Саратським районним судом 12.09.2022 винесено постанову, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 340 гривень.

Таким чином, вказаними систематичними насильницькими діями, ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_4 , з якою перебуває у фактичних сімейних відносинах, систематичні психологічні страждання, що виразились у намаганні чинити опір, але нерівність сил, обставин за яких відбувалось сімейне насилля, знижували її можливість.

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого та підтверджують судові витрати.

Обвинувачений ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтвердила вчинення ОСОБА_5 у відношенні неї систематично домашнього насильства, коли останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор, потерпіла та обвинувачений зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, зміст цих обставин вказаними особами розуміється правильно, сумнівів стосовно добровільності та істинності їх позиції у суду немає, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого, що узгоджується з ч.3 ст.349 та ст.351 КПК України.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Інші докази по справі, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорювалися.

Після допиту обвинуваченого та потерпілої прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази, які характеризують обвинуваченого, а саме:

- ОСОБА_5 раніше не судимий в силу ст.89 КК України

-військову службу не проходив, є військовозобов`язаним запасу,

-КП «Саратська ЦРЛ» повідомила, що ОСОБА_5 не обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває,

-згідно довідки Плахтіївської сільської ради ОСОБА_5 проживає на території сільської ради разом зі співмешканкою ОСОБА_4 та за місцем проживання характеризується негативно.

Також, відповідно до п.п.3, 6, 8, 14, 17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До того ж, п.5 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб: особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд «поза розумним сумнівом» переконався, що вина обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному проступку, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань.

Мотивів для зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом в ході судового розгляду не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, згідно яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /StevenWillcox/ та Скот Харфорд /ScottHurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених ним санкцій, виходячи із принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання, згідно зі ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує наслідки та обставини його вчинення, особу обвинуваченого, його ставлення до наслідків вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Пом`якшуючими покарання обставинами відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття ОСОБА_5 .

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к, з якого вбачається, що щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди… Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт.

Санкцією ст.126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт, або арешту, або обмеження волі, або позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_5 запобіжні заходи не обиралися, в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому підстави для застосування запобіжних заходів до набрання вироком законної сили відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 369-370 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді двісті сорока ( двісті сорока) годин громадських робіт.

Відповідно до ч.2 ст.76 КК України застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) місяці обмежувальні заходи, передбачені п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, у вигляді направлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 не застосовувати.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору і засудженому.

Суддя ОСОБА_1