Справа № 487/4217/22
Провадження № 1-кс/487/2830/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2022 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 24.12.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001889 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 24.12.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001889, звернулась 28.12.2022 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме:на грошові кошти в розмірі 10000 гривень, які знаходяться на банківській картці АТ КП «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка прив`язана до банківського рахунку НОМЕР_2 який належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою звернення стало те, що під час досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на грошові кошти отримані злочинним шляхом з метою запобігання їх приховування або відчуження.

Прокурор у судове засідання не прибула, до початку розгляду справи подала заяву, в якій клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління У провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження ЄРДР №0001889 від 24.12.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.12.2022 в період часу з 00 години 30 хвилин по 02:30 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування на теперішній час не встановлено, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виник спільний злочинний умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_6 та оберненням вказаного майна на свою користь.

З метою реалізації виниклого злочинного умислу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом штучно створеного приводу запросили ОСОБА_6 у будинок АДРЕСА_1 та розпочали розмову з останнім, в ході якої умисно, протиправно, маючи корисливий умисел, спрямований на вимагання передачі грошових коштів, розуміючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи їх настання, погрожуючи фізичною розправою, який потерпілий сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, застосовуючи насильство, що виражалось в нанесенні ударів по голові, тулубу та кінцівкам, почали вимагали під приводом вирішення виниклого словесного конфлікту передати грошові кошти.

Через незначний проміжок часу, знаходячись у кімнаті вищевказаного будинку по АДРЕСА_1 , потерпілий ОСОБА_6 , побоюючись за своє життя, під погрозою фізичної розправи та нанесення тілесних ушкоджень, діючи під психологічним та фізичним тиском стосовно передачі грошових коштів, погодився з вимогами вимагачів з метою збереження власного життя та здоров`я. Після чого перебуваючи під фізичним та психологічним тиском, здійснив вхід до мобільного застосунку «Приват24» та здійснив два перекази власних грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_5 на загальну суму 30000 гривень. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, заволоділи вищевказаними грошовими коштами в сумі 30000 грн., мобільним телефоном марки І-phone «13 Pro Max» вартістю 60500 гривень та підсистему електронної сигарети вартістю 1000 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_6 , на загальну суму 91500 грн., маючи можливість розпорядитись ними на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 після отримання від потерпілого ОСОБА_6 грошових коштів на банківський рахунок здійснив розподіл отриманої суми грошових коштів між собою та підозрюваний ОСОБА_4 , переказавши останньому 10000 гривень на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка прив`язана до банківського рахунку НОМЕР_2 .

Таким чином під час досудового розслідування виникла необхідність у накладені арешту на грошові кошти отримані злочинним шляхом з метою запобігання їх приховування або відчуження.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасовому вилученню підлягає майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на викладене, у зв`язку з доведеністю існування сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні грошові кошти є об`єктом кримінально протиправних дій, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також у зв`язку із доведеністю прокурором наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його часткового задоволення. При цьому слідчим суддею враховується розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме:на грошові кошти в розмірі 10000 гривень, які знаходяться на банківській картці АТ КП «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка прив`язана до банківського рахунку НОМЕР_2 який належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1