КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 16 листопада 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 відмовила у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування за заявою № 333 від 27.10.2021 року.

Своє рішення про відмову у задоволенні скарги слідчий суддя обґрунтувала тим, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які місять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, з представлених матеріалів скарги ОСОБА_5 вбачається, що правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР, за його заявою, відсутні, оскільки зміст заяви зводиться щодо незгоди із прийнятим судовим рішенням та діяльності судді щодо розгляду конкретної справи, у зв`язку з чим, слідчий суддя дійшла висновку, що заява не містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник Фермерського господарства ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року у справі № 761/40364/21; визнати протиправним невнесення працівниками Державного бюро розслідувань відповідних відомостей до ЄРДР на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення за вих. № 333 від 27.10.2021 року та порушення прав гарантованих ст. 56 КПК України; зобов`язати Державне бюро розслідувань внести відомості до ЄРДР на підставі вказаної заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, в апеляційній скарзі заявник просить поновити строк подання апеляційної скарги, мотивуючи це тим, що він пропущений з поважних причин, оскільки він не був присутнім при проголошенні оскаржуваної ухвали. В порушення вимог ч. 7 ст. 376 КПК України Шевченківський районний суд м. Києва не направив на його адресу копію ухвали від 16.11.2021 року по справі № 761/40364/21, а копію цієї ухвали він отримав рекомендованим листом з Шевченківського районного суду м. Києва лише 03.01.2023 року.

З урахуванням наведеного, апелянт зазначає про те, що він фізично не мав можливості виконати вимоги закону щодо строків апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки про існування цієї ухвали йому стало відомо тільки 03.01.2023 року, а тому, посилаючись на вимоги ст. 129 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини», просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2021 року по справі № 761/40364/21.

В обґрунтування вимог самої апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається зокрема на те, що ухвала слідчого судді від 16.11.2021 року є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, що працівники Державного бюро розслідувань мають право не вносити до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення відповідно до заяви за вих. № 333 від 27.10.2021 року.

Крім того, як зазначає апелянт, оскаржуваною ухвалою слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва грубо порушив вимоги ст. 214 КПК України та позбавив його, ОСОБА_5 , прав, гарантованих ст. 40 Конституції України та ст.ст. 55, 56 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України справу розглянуто за відсутністю сторін та інших учасників кримінального провадження, оскільки вони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, не повідомили про поважні причини свого неприбуття, а особа яка подала апеляційну скаргу прямо зазначила у скарзі про те, що не бажає брати участь в апеляційному розгляді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою № 333 від 27.10.2021 року, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, у відповідності до положень, закріплених у ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні прямо передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими у ст. 2 КПК України, в якій зазначається про те, що завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а й забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, приймаючи до уваги те, що в заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 27.10.2021 року за № 333, з якою представник фермерського господарства ОСОБА_5 - ОСОБА_5 звернувся до Державного бюро розслідування, йшлося зокрема про кримінальне правопорушення, вчинене під час здійснення правосуддя суддями Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Незважаючи на те, що норми кримінального процесуального закону не містять будь-якого особливого порядку щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо суддів, це не означає, що всі заяви про вчинення суддями кримінального правопорушення саме під час здійснення правосуддя підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки судді, як це передбачено ч. 1 ст. 129 Конституції, при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 126 Конституції України, яка визначає гарантії незалежності і недоторканості суддів, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на час обіймання ними посади судді.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів, з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в низці інших міжнародних документів, у тому числі «Основні принципи незалежності судових органів», які були ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р., неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, Конституційний Суд України констатував, що «недоторканність суддів -один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення -забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом».

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Голови судів та інші судді, які обіймають адміністративні посади в судах, органи суддівського самоврядування, кваліфікаційні комісії, Вища рада юстиції (Вища рада правосуддя), органи та посадові особи законодавчої та виконавчої влади не мають повноважень перевіряти правовий зміст судових рішень.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З урахуванням вищенаведеного, намагання вплинути на суддів або притягнути їх до кримінальної відповідальності за прийняття незаконного, на думку особи, судового рішення, шляхом подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення під час розгляду конкретної судової справи, зокрема скарги, поданої в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, може свідчити як про протиправне втручання у здійснення правосуддя, так і про посягання на процесуальну незалежність суддів, що прямо заборонено, відповідно до вимог ст.ст. 126 та 129 Конституції України.

Не вдаючись у правову оцінку змісту заяви представника фермерського господарства ОСОБА_5 - ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 27.10.2021 року за № 333, колегія суддів звертає увагу лише на те, що, відповідно до вказаної заяви, заявник просить відкрити кримінальне провадження за ст. 366 КК України відносно суддів Апеляційного суду Львівської області: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які, як вважає заявник, умисно, в особистих інтересах та в інтересах третіх осіб з використанням влади та службового становища, всупереч інтересам служби, при розгляді апеляційної скарги, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації, постановили незаконну постанову від 21.12.2017 року по справі № 459/777/16-ц в результаті чого мали намір нанести фермерському господарству ОСОБА_5 шкоду в сумі 1378.00 грн.

Між тим, як зазначалось вище, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Більш того, як вбачається зі змісту вказаної вище заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з посиланням на постанову Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 459/777/16-ц, касаційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_5 задоволено частково; заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року та постанова Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року скасовані, а провадження у справі закрито.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення від 27.10.2021 року за № 333, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_10 дійшла обґрунтованого висновку про те, що у заяві ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення не наведено обставин, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, а наведені лише дані, які стосуються судового рішення та діяльності суддів щодо розгляду конкретної справи.

У зв`язку з цим, доводи, наведені в апеляційній скарзі представника Фермерського господарства ОСОБА_5 про те, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року не відповідає нормам матеріального та процесуального права, зокрема вимогам ст.ст. 8, 22, 55 Конституції України та вимогам ст.ст. 1, 2, 55, 56, 214 КПК України, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги представника Фермерського господарства ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення від 27.10.2021 року за № 333, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення від 27.10.2021 року за № 333, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/40364/20

Номер провадження : 11-сс/824/1051/2023

Категорія ч. 2 ст. 309 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1