Справа № 405/1069/23
провадження № 1-кс/405/516/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 лютого 2023 року № 0000198, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Вірменії, громадянину України, маючому середню освіту, неодруженому, офіційно непрацюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_6 за погодження з начальником відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000198 від 10.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2551 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що мешканець м. Кропивницького Кіровоградської області ОСОБА_4 утримувався під час обраного йому запобіжного заходу тримання під вартою у дільниці слідчого ізолятора Державної установи «Кропивницька виправна колонія № 6», за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Яновського, 50, де перебував з 24.07.2020.

Діючи умисно та цілеспрямовано, з метою встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, за відсутності ознак зазначених у ч. 5 ст. 255 КК України, в установі виконання покарань ДУ «Кропивницька ВК № 6», неухильно дотримуючись неписаних норм і правил поведінки, передбачених особливим злодійським кодексом так званих «понять» в умовах позбавлення волі, вимогами Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Кримінально-виконавчого кодексу України, вчинивши ряд дисциплінарних порушень, за які неодноразово поміщався до карцеру, ОСОБА_4 тим самим здобув авторитет серед засуджених негативної спрямованості, як особа, яка веде відповідний, «правильний» в «злодійських традиціях» спосіб життя.

ДУ «Кропивницька ВК № 6» є колонією середнього рівня безпеки. В ній, як і в інших виправних колоніях, існує своєрідний, визначений уклад життя засуджених, свої неписані тюремні правила («поняття») та своя ієрархія арештантського світу паралельна вертикаль влади, лідерські позиції в якій займають так звані «блатні», тобто засуджені, які живуть по «злодійським поняттям» та до яких відносяться, зокрема, так звані «смотрящі» та «бродяги». Саме вони, діючи по злочинним правилам «поняттям», керують колективом засуджених, контролюють дотримання ними злодійських традицій, певного укладу життя в неволі, вирішують спірні питання, конфлікти, що виникли між ув`язненими, відповідають за ситуацію у виправних закладах, координують злочинну діяльність, контролюють накопичення, утримання грошових коштів, майна, так званого «злодійського общака», розподіл їх серед засуджених. При всьому вищевикладеному, саме такі особи, активно ігнорують законні правила поведінки визначенні законодавством України та відведенні для їх виконання ув`язненими виправними колоніями. Так звані авторитети виправних колоній, саботують законні вимоги адміністрації колонії, спонукаючи на це інших ув`язнених на яких мають вплив через свій авторитет у злочинному світі.

Так, ОСОБА_4 , у квітні 2022 року (точного часу під час досудового розслідування не встановлено),прийнявши на себе всю повноту неформальної влади над засудженими на території ДУ «Кропивницька ВК № 6», перебуваючи в статусі підвищеного злочинного впливу, користуючись авторитетом, яким автоматично наділявся носій вказаного статусу «бродяга», будучи колишнім «смотрящим» за ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», маючи зв`язки із так званими «ворами в законі», опрацювавши загально-визначені правила поведінки у відповідності до «злодійських законів», як особисто так і через довірених осіб, оскільки ОСОБА_4 утримувався ізольовано в дисциплінарному ізоляторі, в тому числі, через засудженого ОСОБА_8 так званого «старшого за братвою» або в іншому розумінні «смотрящого» за ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6», систематично, упродовж відбування строку запобіжного заходу:

- дозволяв надходження на територію установи заборонених в обігу речей, наркотичних засобів, предметів, а також тютюнових виробів, продуктів харчування та мобільних телефонів, регулював їх розподіл серед засуджених, які вели «правильний» у його розумінні за «злодійськими традиціями» спосіб життя;

- здійснював неухильний контроль за виконанням визначених ним злодійських правил та обов`язків ув`язнених в установі;

- здійснював віднесення засуджених до злочинних каст («бродяги», «мужики», «козли», «чорти», «ображені» і т.д.), переведення їх до нижчої касти за вчинення дій, які виходять за межі злодійської моралі;

- вирішував спори між ув`язненими з точки зору неписаних кримінальних «законів», визначення обґрунтованості претензій, прийняття рішень про необхідність покарання винуватців та яким воно має бути, тобто, виступаючи, таким чином, у ролі «судді», який має право призначати «винному» на його розсуд покарання, у тому числі фізичні, які полягають у груповому побитті, забороні користуватись життєво необхідними благами на певний час, зміну умов «проживання» в колонії, примушування до виконання ганебної роботи тощо.

Тим самим, ОСОБА_4 , протиставляючи себе нормам законності та бажаючи продовжувати свою злочинну діяльність у противагу загальновизнаним етичним правилам існування у правовому суспільстві, набув статусу особи, яка є кримінальним авторитетом, уповноваженим наглядати за дотриманням загальноприйнятих в злодійських колах неписаних законів поведінки, так званим «бродягою з останнім словом» у ДУ «Кропивницька ВК № 6».

Таким чином, ОСОБА_4 , встановивши загально-визначені на території виправної колонії правила поведінки серед засуджених та вимагаючи безумовного їх дотримання вказаними особами, користуючись певним статусом у злочинному середовищі, впливаючи через ОСОБА_8 на вищевказані протиправні дії, у період із квітня 2022 року по 13.10.2022, коли звільнився з дільниці слідчого ізолятора ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6» у зв`язку зі зміною запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт (зокрема, 07.07.2022 о 20 год. 54 хв. при спілкуванні ОСОБА_4 із засудженим ОСОБА_8 з абонентського номеру стільникового зв`язку НОМЕР_1 , який також займає певний статус у ДУ «Кропивницька ВК № 6», ОСОБА_4 висловлена вимога про визнання його лідерства у колонії та неможливості прийняття будь-яких рішень без його відома, на що ОСОБА_8 виявив беззаперечну згоду), ОСОБА_4 , користуючись беззаперечним авторитетом, поширив свій злочинний вплив в установі виконання покарань на засудженого ОСОБА_8 та інших засуджених, який останні використовував для створення, керівництва та участі у злочинній організації з метою незаконного придбання, зберігання з метою збуту та передачі наркотичного засобу у місця позбавлення волі, вчинених злочинною організацією.

Так, працівниками поліції задокументовано діяльність злочинної організації, діяльність якої була направлена на систематичне вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, а саме організацію та постійного вчинення незаконної передачі наркотичних засобів на територію «ДУ Кропивницька ВК № 6» з метою подальшого їх розповсюдження (КП 0000061 від 01.04.2022). Під час документування, встановлено, дев`ять фактів передачі наркотику на територію колонії. Вказану організацію, створив, очолив, керував діями інших, ув`язнений даної колонії ОСОБА_8 . Дозвіл на зазначену вище систематичну, злочинну діяльність, ОСОБА_8 (будучи особою кримінальним авторитетом) так званим «смотрящим» отримував від ОСОБА_4 , вважаючи його кримінальним авторитетом вищої ланки та необхідність погоджувати такі дії з ним.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи № 29692/22-39 від 05.12.2022у мовленні ОСОБА_4 , зафіксованого під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій містяться висловлювання, виражені у формі вказівок та настанов, адресованих іншим учасникам спілкування, а у мовленні інших осіб висловлювання, зміст яких підтверджує його статус як особи, яка здійснює вплив на інших осіб, що є представниками злочинного середовища і задіяні у процесах, які він координує, або на які впливає. Для реалізації таких висловлювань мовець вживає імперативні конструкції та категоричні твердження. Зі змісту висловлювань як самого ОСОБА_4 , так і інших учасників розмов, зафіксованих під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, випливає, що ОСОБА_4 користується певним статусом у злочинному середовищі і здійснює злочинний вплив (тобто сприяє, спонукає, координує певну діяльність, організовує та безпосередньо здійснює розподіл певного майна) в установі виконання покарань ДУ «Кропивницька виправна колонія №6», а його висловлювання мають характер лідерства відносно інших осіб.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в умисних діях, які виразилися у умисному встановленні та поширенні в суспільстві злочинного впливу, за відсутності ознак зазначених у ч. 5 ст. 255 КК України, вчинених в установі виконання покарань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2551 КК України.

Слідчий в клопотанні просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що викладені у клопотанні та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких клопотання підтримав та просив задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими заперечував щодо задоволення клопотання, вважав, що ризики на які посилався прокурор не доведені, з пред`явленою йому підозрою не погодився.

Захисник у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання або застосувати до підозрюваного запобіжний захід цілодобовий домашній арешт, з електронним засобом контролю.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши позицію прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0000198 від 10.02.2023року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 255-1 КК України) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є ГУНП в Кіровоградській області.

16.02.2023 о 13 год. 25 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.к. 14-17).

16.02.2023 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України (а.к. 7-13).

Щодо обґрунтованості підозри:

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується повідомленням про підозру (а.к. 7-13), протоколами про проведення НСРД (а.к. 30-36, 37-43, 45-50), висновком експерта (а.к. 52-63), висновком експерта (а.к. 67-87), протоколом допиту свідка (а.к. 88-89).

За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv. United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.255-1 КК України.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 255-1 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є особливо тяжким злочином, за який передбачено позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України:

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 :

- може ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 2551 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, оскільки за їх вчинення передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, у рішенні ЄСПЛ по справі "Бессієв проти Молдови" суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним та обґрунтованим ризик переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

- може незаконно впливати на свідків, експертів, у цьому ж кримінальному провадженні. Зважаючи на власний авторитетний статус в кримінальних колах, підозрюваний ОСОБА_4 має всі можливості здійснювати протиправний вплив на свідків, деякі з яких на даний момент утримуються в місцях позбавлення волі, а також на експертів, як авторів одного з джерел речових доказів, на які опирається досудове розслідування.

Оцінюючи обґрунтованість даного ризику, слідчий суддя виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то слідчий суддя погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

- може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини скоєння підготовки до злочину та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні в т.ч. інформацію щодо своєї ролі та конкретних дій, а також про інші факти чи об`єкти, що мають значення;

- може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Так, на даний час протиправні дії, підозрюваного викриті з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку із чим останній може вчинити протиправні дії на продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КК України.

Прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також доведено, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 4, ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255- 255-3 КК України.

Таким чином, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, доведеності прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, характеризуючи даних на підозрюваного, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 днів.

З урахуванням зазначеного клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176-197, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто з 13 год. 25 хв. 16.02.2023 року до 13 год. 25 хв. 16.04.2023 року.

Строк дії ухвали визначити до 13 год. 25 хв. 16.04.2023.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9