ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 672/1420/17

Провадження № 11-кп/4820/229/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 22 лютого 2017 року за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та прокурора військової прокуратури Хмельницького гарнізону ОСОБА_13 на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року,-
в с т а н о в и л а:
Вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, інваліда ІІ групи, учасника бойових дій, неодруженого, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
На підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 р.» звільнено ОСОБА_12 від відбуття призначеного покарання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь держави 6895 грн. 15 коп. (шість тисяч вісімсот дев`яносто п`ять грн. 15 коп.) судових витрат у вигляді вартості проведених судових експертиз.
Постановлено скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Городоцького районного суду від 24.02.2017 року на автомобіль Peugeot 406д/н НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_12 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_9 по 180800 грн. (сто вісімдесят тисяч вісімсот грн.) на користь кожного з потерпілих.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Як вбачається з вироку, ОСОБА_12 22.02.2017 року близько 00 год. 30 хв. керуючи автомобілем Peugeot 406 номер НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Шевченка та Грушевського в м. Городок Хмельницької області, рухаючись по вул. Шевченка в напрямку вул. Ткачука, в порушення вимог п.п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 №1306, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, чим спричинив виїзд за межі проїзної частини із подальшим контактуванням транспортного засобу із бетонною електроопорою та стовбурами дерев, внаслідок чого пасажир ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям та загинув на місці події.
Своїми діями ОСОБА_12 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України.
Порушення обвинуваченим вищевказаних вимог ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками отриманням ОСОБА_14 тілесних ушкоджень від яких він помер на місці події.
В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_12 та правильності кваліфікації його дій, просять вирок, як незаконний, необґрунтований та невмотивований в частині застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» та часткового задоволення цивільних позовів потерпілих, скасувати частково і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення полі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Цивільні позови потерпілих задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_12 на користь кожного потерпілого по 3998,5 грн. матеріальної шкоди (що становить Ѕ завданих матеріальних збитків злочином) та моральну шкоду по 500000 грн. Повторно допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та дослідити докази, які не були досліджені судом першої інстанції, а саме допитати ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Вважають, що судом необґрунтовано виключено з обвинувачення порушенням ОСОБА_12 п. 2.9 (а) ПДР України та як наслідок незаконно виключено обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння і застосовано амністію.
Зазначають, що суд незаконно та необґрунтовано відмовив у стягненні з обвинуваченого матеріальної шкоди та зменшив розмір моральної шкоди. Звертають увагу, що суд прийшовши до висновку про належне підтвердження матеріальних витрат на суму 7997 грн., що підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих осіб, не ухвалив рішення про стягнення. Зауважують, що потерпілі у кримінальному провадженні мають право на власний розсуд визначатися з кого стягувати заподіяну шкоду, із заподіювача шкоди чи страховика, який застрахував свою відповідальність. Посилаються на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зауважують, що судом необґрунтовано відхилено клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_21 , пояснення якого можуть підтвердити чи спростувати законність складання протоколу і відібрання крові у обвинуваченого, вирішення питання щодо допустимості цього доказу, підтвердження чи спростування наявності у обвинуваченого зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння одразу після дорожньо-транспортної події. Вказують, що свідок ОСОБА_20 , яка може спростувати чи підтвердити факт придбання ОСОБА_12 двох пляшок горілки 22.02.2017 року, також не була допитана судом. Зауважують, що судом залишилися не спростованими показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_18 , щодо перебування ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння безпосередньо перед ДТП та одразу після неї. Вказують про безпідставність визнання недопустимими доказами: висновок експерта №422 судово-токсилогічної експертизи зразків крові обвинуваченого; протокол відібрання зразків крові обвинуваченого. Посилаються на порушення судом положень ст. 94 КПК України, а саме не надання оцінки показанням свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 .
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок як незаконний, необґрунтований та невмотивований в частині застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Повторно допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та дослідити докази, які не були досліджені судом першої інстанції, а саме допитати свідка ОСОБА_21 . Вказує, що судом необґрунтовано виключено з обвинувачення порушення ОСОБА_12 п. 2.9 (а) ПДР України та як наслідок незаконно виключено обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння і застосовано амністію. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зауважує, що судом необґрунтовано відхилено клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_21 , пояснення якого можуть підтвердити чи спростувати законність складання протоколу і відібрання крові у обвинуваченого, вирішення питання щодо допустимості цього доказу, підтвердження чи спростування наявності у обвинуваченого зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння одразу після дорожньо-транспортної події. Зауважує, що судом в порушення вимог ст. 411 КПК України, не об`єктивно та не в повному обсязі викладені встановлені під час судового розгляду покази свідків. У вироку не наведені та не надано оцінки поясненням свідка ОСОБА_15 , яка вказувала, що від обвинуваченого вона чула запах алкоголю. Також, судом не спростовані покази свідка ОСОБА_18 про перебування ОСОБА_12 ввечері перед ДТП з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_26 , з якому зі слів ОСОБА_20 стало відомо про купівлю ОСОБА_12 двох пляшок горілки перед ДТП, та ОСОБА_27 ,який зі слів ОСОБА_18 дізнався, що перед ДТП обвинувачений мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. Зауважує на безпідставність визначення недопустимим доказом та недослідження під час судового розгляду висновку експерта №422 судово-токсилогічної експертизи зразків крові обвинуваченого. Вказує на невідповідність підстав, які зазначені судом у вироку та у мотивувальній частині ухвали від 11.01.2018 року щодо визнання висновку експерта №422 недопустимим доказом. Посилаються на порушення судом положень ст. 94 КПК України, а саме не надання оцінки показанням свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 .
В запереченні захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_28 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представника на підтримання поданих апеляційних скарг, пояснення обвинувачення ОСОБА_12 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненому кримінальному провадженні за викладених у вироку обставинах, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, учасниками судового розгляду не оспорюються, відтак апеляційним судом вирок суду в цій частині не переглядається.

Дії ОСОБА_12 суд першої інстанції вірно кваліфіковано за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Згідно до вимог ст.370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що таких вимог суд першої інстанції недотримався.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_12 22.02.2017 року близько 00 год. 30 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Peugeot 406 номер НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Шевченка та Грушевського в м. Городок Хмельницької області, рухаючись по вул. Шевченка в напрямку вул. Ткачука, в порушення вимог п.п. 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 №1306, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, чим спричинив виїзд за межі проїзної частини із подальшим контактуванням транспортного засобу із бетонною електроопорою та стовбурами дерев, внаслідок чого пасажир ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям та загинув на місці події.
Своїми діями ОСОБА_12 порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України.
Виключаючи із обвинувачення посилання на порушення обвинуваченим ОСОБА_12 п.2.9 а) ПДР України, а саме обтяжуючу обставину вчинення злочину, як його вчинення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції мотивував своє рішення з наступних підстав.
Ухвалою суду від 11.01.2018 визнано недопустимим доказом висновок експерта №422 судово-токсилогічної експертизи зразків крові обвинуваченого (т.1 а.с.176) з підстав призначення її неуповноваженої на те особою (т.3 а.с.12).
Ухвалою суду від 19.01.2018 визнано недопустимим доказом протокол відібрання зразків крові обвинуваченого (т.1 а.с.173), з підстав невідповідності даного протоколу вимогам КПК України та обумовлено порушеннями проведення самої цієї процедури (т.3 а.с.43). При цьому судом було враховано та дано оцінку показанням свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , які стосуються саме даних подій. У зв`язку із цим оцінка показань даних свідків у вироку суду не наводиться, оскільки стосується доказів, дослідження яких було припинено через визнання їх недопустимими.
Також, судом не взято до уваги покази свідка ОСОБА_26 , який вказував, що зі слів його сестри, ОСОБА_20 , продавчині магазину "Алкоголь і Тютюн" що у м. Городку Хмельницької області, йому стало відомо що ОСОБА_12 у вечір коли сталася ДТП двічі купляв у неї по пляшці горілки.
Також, свідок ОСОБА_27 вказував, що зі слів свідка ОСОБА_18 йому стало відомо, що ОСОБА_12 в ніч, коли сталася ДТП мав явні ознаки алкогольного сп`яніння.
Так, у відповідності до п.6 ст.97 КПК України, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч.2 цієї статті.
Отже, з цих підстав судом не взято до уваги показання даних свідків.
На думку колегії суддів, визнання судом першої інстанції недопустимими вищезазначених доказів, не свідчить про відсутність в діях обвинуваченого порушення вимог п.2.9 а) ПДР України, оскільки факт перебування обвинуваченого ОСОБА_12 в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння підтверджується сукупністю і інших доказів, зокрема і показаннями свідків.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілих, колегія суддів враховує, що вони стосуються окремої обставини, яка обтяжує покарання та неправильності застосування місцевим судом положень Закону України «Про амністію у 2016 році».
Провівши у кримінальній справі щодо ОСОБА_12 за клопотанням учасників процесу часткове дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення фактичних обставин справи (відсутність обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння) та застосування Закону України «Про амністію в 2016 році» підлягає скасуванню.
Свідок ОСОБА_18 , який був допитаний в суді апеляційної інстанції показав, що пізно вечері з 21 на 22 лютого 2017 року він відпочивав в компанії друзів в сауні, після чого всі поїхали до нього додому. З ними був і загиблий ОСОБА_14 . До них приєднався ОСОБА_12 , який запропонував щось випити, однак всі відмовились. Після чого ОСОБА_14 попросив ОСОБА_12 поїхати з ним на обох автомобілях, щоб він мав можливість залишити свій автомобіль вдома а назад повернутись з ОСОБА_12 на його автомобілі. Коли ОСОБА_12 та ОСОБА_14 повертались, вони потрапили в ДТП, про що свідку стало відомо із дзвінка знайомого.
Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_21 (працівник поліції) вказував, що 22 липня 2017 року поступило повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, перебуваючи в слідчо-оперативній групі він виїхав на місце пригоди. Автомобіль перебував на узбіччі проїжджої частини, в автомобілі знаходився труп. Після проведення огляду місця події прибув до лікарні, де на підставі постанови прокурора ОСОБА_29 провів відібрання крові у ОСОБА_12 , який був без свідомості, за участю двох понятих, медичного працівника ОСОБА_24 та лікаря, які передали йому флакони та він їх помістив у паперовий пакет і опечатав. В подальшому слідчим була винесена постанова про призначення експертизи та направлено матеріали для визначення вмісту алкоголю в крові. Свідок вказував, що перебуваючи у палаті відчував запах алкоголю від ОСОБА_12 .
В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_19 вказував, що 21 лютого 2017 року його син ОСОБА_18 із друзями ОСОБА_30 та ОСОБА_14 відпочивали в сауні та пізно у вечері хлопці повернулись додому, з ними приїхав і ОСОБА_12 . Ознак алкогольного сп`яніння свідок у них не спостерігав, але вказав на почервоніння обличчя в ОСОБА_12 . Свідок зазначав, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 були на автомобілях. В подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_14 поїхали щоб залишити вдома автомобіль останнього та мали повернутись.
Свідок ОСОБА_17 (лікар) в судовому засіданні апеляційної інстанції вказував, що ОСОБА_12 доставили у лікарню без свідомості. В лікарні, за участю медсестри ОСОБА_24 , у ОСОБА_12 , який був у комі, було відібрано зразки крові. Свідок зазначав, що згідно Інструкції та Протоколу він зобов`язаний відібрати зразки крові, так як ОСОБА_12 був доставлений до лікарні після ДТП. Вказав, що від ОСОБА_12 було чутно запах алкоголю.
Із дослідженого в апеляційному суді звукозапису показань свідка ОСОБА_22 в суді першої інстанції вказувала, що вона в якості лікаря екстреної медичної допомоги (медицина катастроф) прибула на місце пригоди вночі 22.02.2017, де виявила труп пасажира. Водій був затиснутий в автомобілі, якого в подальшому виймали працівники МНС. Зазначала, що водій був травмований, в стані потьмареної свідомості (безладні рухи, нецензурна лексика), що характерно для травматичного шоку. Свідок підтверджувала, що відчувала запах спиртного, але чи був він від водія чи з салону автомобіля, ствердно сказати не змогла.
Оскільки свідок ОСОБА_22 перебуває за межами України, що підтверджується наданою на запит суду повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації, допитати в апеляційному суді не представилось за можливе.
Відповідно до п.8 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі скоєння дорожньо транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Лікарем ОСОБА_17 та медсестрою ОСОБА_24 відповідно до лікарського протоколу та Інструкції були відібрані зразки крові у обвинуваченого ОСОБА_12 на вміст алкоголю. Зразки були належним чином відібрані, опечатані лікарем ОСОБА_17 та передані у відділення для зберігання. В подальшому були вилучені слідчим та направленні на експертизу.
Факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння може бути констатовано за даних обставин лише медичним працівником чи експертом у відповідний процесуальний спосіб.
Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_21 (працівник поліції) вказував, що 22 липня 2017 року поступило повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, перебуваючи в слідчо-оперативній групі він виїхав на місце пригоди. Автомобіль перебував на узбіччі проїжджої частини, в автомобілі знаходився труп. Після проведення огляду місця події прибув до лікарні, де на підставі постанови прокурора ОСОБА_29 провів відібрання крові у ОСОБА_12 , який був без свідомості, за участю двох понятих, медичного працівника ОСОБА_24 та лікаря, які передали йому флакони та він їх помістив у паперовий пакет і опечатав. В подальшому слідчим була винесена постанова про призначення експертизи та направлено матеріали для визначення вмісту алкоголю в крові. Свідок вказував, що перебуваючи у палаті відчував запах алкоголю від ОСОБА_12 .
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що показання зазначених свідків в частині того, що від ОСОБА_12 було чути запах алкоголю, з врахуванням всієї сукупності доказів по справі, свідчить про вчинення обвинуваченим ОСОБА_12 злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів, оцінивши, надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Призначаючи покарання ОСОБА_12 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості злочину, який є тяжким злочином, його наслідки у вигляді смерті людини, відсутність ознак каяття в діях обвинуваченого, позицію потерпілих щодо виду і розміру покарання, а також і те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю минулої служби, є учасником бойових дій, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психоневропатолога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання колегія суддів визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги потерпілих про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 моральної шкоди по 500 000 грн. на користь кожного з потерпілих, на думку колегії суддів заслуговують на увагу з огляду на наступне.
За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у п.9 своєї постанови №4 від 31.09.13 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, але не в повному обсязі враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), які зазнали потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від вчиненого кримінального правопорушення, характер немайнових втрат. Зокрема те, що потерпілі від протиправних дій обвинуваченого перенесли сильний душевний біль і страждання, отримали стрес, який виражається у моральних переживаннях у зв`язку з смертю сина. Усі страждання зумовили негативні зміни в житті потерпілих призвівши до порушення звичного способу життя, негативних переживань.

А тому колегія суддів вважає, що із урахуванням фізичних і моральних страждань потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які вони отримали від кримінального правопорушення та про які вони зазначають в апеляційних скаргах, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно збільшити до 500 000 грн., і такий її розмір на думку апеляційного суду, буде відповідати глибині і тривалості страждань потерпілого.

Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Отже, при вирішенні питання про стягнення сум на відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне стягнути дані кошти за відрахуванням суми, яка має бути сплачена страховою компанією за умови звернення до неї потерпілих з належним пакетом документів, що становить: 38400 грн. / 2 = 19200 грн.

Тому стягненню на користь кожного з потерпілих з обвинуваченого підлягають кошти в сумі: 500 000 грн. 19200 грн. = 480 800 грн.

Однак, не можуть бути задоволеними вимоги апеляційних скарг про стягнення з обвинуваченого коштів на поховання в сумі 7997 грн. в рівних частинах на кожного потерпілого (по 3998 грн. 50 коп.) виходячи з наступного.
Так, згідно п.27.4 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик здійснює страхове відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 2017 році в 3200 грн. то максимальна сума страхової виплати з цих підстав становить: 3200 * 12 = 38400 грн.

Оскільки, належним чином доведена потерпілими та визначена судом як обґрунтована сума витрат на поховання становить 7997 грн., тобто є меншою за ліміт страховика, то відсутні підстави для стягнення даної суми з обвинуваченого, оскільки з метою отримання даних коштів потерпілим слід звернутись до страхової компанії після набрання вироком суду законної сили.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги потерпілих частковому задоволенню, а вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_12 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року відносно ОСОБА_12 в частині призначення покарання та вирішення цивільних позовів скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральну шкоду по 480 800 грн. на користь кожного з потерпілих.
В решті вирок суду залишити без змін.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_12 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3