Справа № 496/735/22
Провадження № 1-кс/496/487/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами кримінального провадження № 0000079 від 10.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням і просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2022 року приблизно о 13.00 год, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 разом із іншими невстановленими особами зайшли до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де проживали ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), змусили останніх проти їх волі покинути квартиру та сісти в автомобіль марки TOYOTA RAV 4 р.н. НОМЕР_1 чорного кольору, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на викрадення трьох людей, діючи умисно, нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню, упевнившись, що ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) не зможуть втекти та використовуючи фізичну силу, всупереч їх волі затягнули останніх до салону вище вказаного автомобілю, і як тільки останні опинились у салоні автомобілю, закрили пасажирські двері та направились до м. Одеса. Далі, 10.02.2022 року близько 02.00 год, прибувши до м. Одеса, Чень Цзішен реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 на вищевказаному автомобілі привіз ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) до орендованої квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де став, в супереч волі останній, утримувати їх у зазначеній квартирі. Далі, 10.02.2022 року приблизно о 08.30 год до м. Одеси приїздив ОСОБА_5 , де зустрівся з невстановленою особою, після чого вдвох рушили до смт Авангард ЖМ «7 Небо». По приїзду до ЖМ «7 Небо» він та невстановлена особа, зустрілися біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 . В ході бесіди, невстановлена особа, наказала ОСОБА_5 здійснити нагляд за ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), які знаходяться у квартирі 3 зазначеного будинку, на що останній погодився та не заперечував. Так, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 сходами піднялись на 4-й поверх п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_4 , де зайшли до квартири АДРЕСА_5 , в якій знаходилися ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ). На виконання вказівки не встановленої особи, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) залишилися у вказаній квартирі, де здійснював нагляд за останніми, що виражався у обмеженні свободи пересування. Чень Цзішен разом із ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ) покинув квартиру, при цьому зачинивши на запірні пристрої вхідні двері квартири з зовнішньої сторони, що унеможливлювало вільний вихід із квартири потерпілих ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), а ОСОБА_5 в свою чергу став здійснювати нагляд за останніми та контролювати їх дії, що виражалося в обмеженні свободи та пересування останніх. Далі, продовжуючи протиправні дії, 10.02.2022 року приблизно о 10.00 год ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ) та наказав збирати речі, через деякий час останнього посадили у автомобіль марки «Хюндай соната» срібного кольору р.н. НОМЕР_2 та рушили до аеропорту, де біля старого терміналу залишили автомобіль та поїхали до квартири на автомобілі марки TOYOTA RAV 4 р.н. НОМЕР_1 чорного кольору, де утримували ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), після того як біля парадної побачили працівників поліції почали тікати та поїхали в район парку ЖК «Континент» біля ОСОБА_15 , невстановлена особа погрожуючи предметом ззовні схожим на пістолет направила в бік потерпілого ОСОБА_14 ( ОСОБА_9 ) тим самим обмежила у пересуванні останнього. Після цього пересіли до автомобілю TOYOTA RAV 4 р.н. НОМЕР_1 чорного кольору, який згодом зупинили працівники поліції. 11.02.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. 16.02.2022 року Біляївським районним судом Одеської області, щодо підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту та заборонено цілодобово залишати місце постійного мешкання, а саме: АДРЕСА_6 . Але в ході відвідування місця постійного мешкання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою перевірки виконання ним обов`язків не залишати місце мешкання, останній був відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим він був оголошений в розшук. Враховуючи вагомість наявних доказів у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, який є нетяжким злочином, а також ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, існує необхідність у застосуванні до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, строком на 60 днів. У зв`язку з викладеним слідчий ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обґрунтованість підозри і наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи не сприятимуть запобіганню вказаним ним ризикам.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання. При цьому пояснила, що тримання під вартою є надто суворим видом запобіжного заходу, просила застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт. При цьому зазначила, що підозрюваний з часу повідомлення про підозру перебував вдома, не переховувався, виклики слідчого не отримував, працівники правоохоронних органів не відвідували його місце проживання з метою встановлення його місця знаходження, тому вважає, що постанова слідчого про оголошення розшуку не відповідає вимогам закону.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку захисника. Просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора, захисника, підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання.

Стороною захисту обґрунтованість підозри у судовому засіданні оспорено не було.

На переконання суду, вказані докази є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, крім того, на даній стадії суд вирішує лише питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, не одружений, не мешкає за місцем реєстрації, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, суд враховує відсутність міцних соціальних зв`язків і суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання винним.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, є доведеним.

Натомість ризики, передбачені п.п. 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Доводи прокурора про те, що підозрюваний може знищити або сховати майно, яке має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, є лише припущенням і відповідними доказами не підтверджено.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Пунктом 60 рішення ЄСПЛ від 27.02.2018 року «Сінькова проти України» визначено: (… Крім того, тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що воно може бути виправдане лише тоді, коли було розглянуто інші, менш суворі заходи, і їх було визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, які можуть вимагати тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідності позбавлення свободи вимогам національного законодавства недостатньо; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення у справі "Гаджімейліч та інші проти Боснії і Герцеговини", заява N 3427/13 та 2 інші заяви, пункт 52, від 03 листопада 2015 року, з подальшими посиланнями).

Слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення не довела, що існують розумні відомості та докази ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які б свідчили про необхідність застосування саме найсуворішого запобіжного заходу, при цьому зокрема виходить з такого.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2022 року щодо підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту та заборонено цілодобово залишати місце постійного мешкання, а саме: АДРЕСА_6 .

Як вбачається з рапортів від 27.02.2022 року та 30.07.2022 року, в ході відвідування місця постійного мешкання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою перевірки виконання останнім обов`язків не залишати місце мешкання у визначений судом період часу було встановлено, що підозрюваний відсутній. З метою встановлення місця знаходження останнього, працівникам СКП Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області було надано доручення на встановлення місця знаходження підозрюваного. У ході виконання доручення місце знаходження підозрюваного ОСОБА_5 не встановлено, за місцем проживання останній не з`являвся.

Але слідчий суддя не бере до уваги ці докази, оскільки у вказаних рапортах не зазначено, за якою саме адресою був відсутній підозрюваний, крім того, на дату складення вказаних рапортів строк дії запобіжного заходу сплив і у встановленому законом порядку продовжений не був.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою, відсутні, натомість наявні підстави для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, і саме цей запобіжний захід сприятиме запобіганню ризику переховування від органів досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя вважає за доцільне покласти на підозрюваного обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Щодо строку дії ухвали, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

ОСОБА_5 повідомлено про підозру 11.02.2022 року.

Постановою старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 від 23.02.2023 року підозрюваного ОСОБА_5 було оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що він переховувався від слідства та досудове розслідування за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України було зупинено.

01.03.2023 року підозрюваний ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня постановою старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 досудове розслідування було відновлено.

Таким чином строк досудового розслідування спливає 14.04.2023 року.

При цьому, запобіжний захід застосовується відносно особи в межах строку досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.04.2023 року.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Оскільки підозрюваний був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, його необхідно негайно доставити до місця проживання - АДРЕСА_6 , і звільнити його з-під варти.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 193, 196, 202, 205 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-цілодобово не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_6 ;

-прибувати до слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області та прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області за першою вимогою.

-повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання, роботи, навчання, зміну засобів зв`язку.

Негайно доставити підозрюваного ОСОБА_5 до місця проживання - АДРЕСА_6 і звільнити з-під варти.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_5 покласти на співробітників Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу надіслати до Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області для виконання.

Строк дії ухвали - до 14.04.2023 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1