ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/861/23 Номер провадження 1-кс/636/201/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуїв клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:

Прокурор Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а саме: золотої каблучки без камінця з позначенням «ОТЮ», власником якої є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 24 лютого 2023 року до ЧЧ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшла ОСОБА_4 про те, що в період часу з 19 лютого 2023 року до 22 лютого 2023 року невідома особа здійснила крадіжку її двох колотих каблучок, які вона залишила у картонній коробці на прилавку магазину «Дарс», розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, бульвар Комарова, буд. 10-А, чим спричинила заявниці матеріальний збиток.

24 лютого 2023 року вказані відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000216 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 та працює в магазині «Дарс», розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, бульвар Комарова, буд. 10-А. 19 лютого 2023 року вона перебувала на робочому місці, де залишила свої дві золоті каблучки, про які в подальшому забула. 23 лютого 2023 року, перебуваючи на роботі та переглянувши відеозаписи з камер відеоспостереження встановила, що 20 лютого 2023 року каблучки, ймовірно, забрала її колега ОСОБА_5 .

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 . Опитана ОСОБА_6 пояснила, що 20 лютого 2023 року вона заступила на зміну за місцем своєї роботи в магазині в магазині «Дарс», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де виявила картонну коробку, в якій знаходилися дві золоті каблучки, які вона забрала собі, при цьому знаючи, що вони належать ОСОБА_4 . Після 21 та 22 лютого 2023 року вона продала вказані золоті каблучки одна за одною.

24 лютого 2023 року в ході проведення огляду місця події у період часу з 15 год 20 хв до 15 год 40 хв за адресою: АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку із застосуванням фотоапарату «Canon», за участі двох понятих ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видав працівникам поліції одну золоту каблучку без камінця, на якій наявне позначення «ОТЮ», зазначивши, що цю каблучку йому продала малознайома дівчина ОСОБА_8 .

27 лютого 2023 року було винесено постанову про визнання вищевказаної речі речовим доказом.

Прокурор в поданій до суду письмовій заяві підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених вище, а також просив розглянути клопотання за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачений виключно судовий порядок позбавлення права власності.

Як вбачається з ч. ч. 1, 2 і 3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є, зокрема, забезпечення кримінального провадження. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, тощо. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Прокурором доведено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також, що тимчасово вилучене майно, визнано речовим доказом відповідно до ст. 98 КПК України та обґрунтована необхідність заборони у користуванні та розпорядженні зазначеним майном, оскільки існує ризик того, що воно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, втрачене, використане, перетворене, відчужене, передане, пересунуте, що призведе до втрати слідів, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні. Таким чином, враховуючи вище викладені ризики відносно вилученого майна як доказу у цьому кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що його втрата або зникнення, значно ускладнить або взагалі унеможливить встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню. При цьому враховується розумність та співрозмірність обмеження права володіння завданням цього кримінального провадження. Також слідчий суддя вважає, що арешт тимчасово вилученого майна не призведе до негативних наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, в зв`язку з неприбуттям в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду цього клопотання слідчим суддею не здійснювалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: золоту каблучку без камінця з позначенням «ОТЮ», власником якої є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зберігання вищевказаного майна здійснювати в камері схову речових доказів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, буд. 31.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1