КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 19.02.2023 року включно з визначенням застави-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0004913 від 13.11.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року, під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 331 КПК України частково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 19.02.2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 135 (сто тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 351 000 (триста п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Також цією ухвалою залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації, при необхідності із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на недотримання вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України та положень викладених у судових актах Європейського суду з прав людини, а тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

При цьому апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вже майже півтора року утримується у слідчому ізоляторі із застосуванням катування і нанесення тілесних ушкоджень, а ризики, на які прокурор послався у своєму клопотанні про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, є необґрунтованим і прокурором не надано жодних належних та об`єктивних доказів на підтвердження своїх доводів, а також не зазначено обставин, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явились нові ризики, що виправдовують тримання особи під вартою.

Апелянт вважає, що є всі підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, так як його цивільна дружина на цей час візьме його на утримання, а також є велика кількість осіб, що беруть його на поруки і згодні допомогти йому на час судового провадження, що свідчить про наявність авторитету у ОСОБА_7 та його високої соціалізації у суспільстві.

Також апелянт вказує, що розмір визначеного судом альтернативного запобіжного заходу у виді застави ОСОБА_7 є явно непомірним, у зв`язку з відсутністю місця роботи та волонтерської діяльності, та є таким, що застосований з метою подальшого тримання особи під вартою для можливості подальшого тиску на ОСОБА_7 шляхом порушення його прав.

Крім того, апелянт гарантує добросовісне виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків при застосуванні до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який дасть можливість покращити стан здоров`я ОСОБА_7 , забезпечити дотримання його прав та недопущення катувань чи іншого впливу на ОСОБА_7 і його показання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольного провадження №752/19887/21 стосовно ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 22.12.2022 року під час розгляду кримінального провадження №0004913 від 13.11.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, посилаючись на наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризиків переховування від суду, можливості незаконного впливу на свідків та потерпілу, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що на даний час продовжують існувати обґрунтовані ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, вчиняти вплив на свідків та потерпілу та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, суд врахував, що на території України запроваджено воєнний стан і на даний час наявні непідконтрольні державі території, а тому ступінь ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від явки до суду є надзвичайно високим. Разом з тим, враховуючи тривалість перебування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора, суд вважав за можливе зменшити розмір застави, який в достатній мірі буде гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, продовжують існувати, а тому суд частково задовольнив клопотання прокурора та продовжив ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому суд обґрунтовано зазначив про неможливість зміни ОСОБА_7 обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки саме такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційні доводи захисника про те, що прокурором не обґрунтовано існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання захисника на те, що цивільна дружина обвинуваченого може взяти його на утримання і є велика кількість осіб, які можуть взяти його на поруки, що свідчить про наявність авторитету у ОСОБА_7 та його високої соціалізації у суспільстві, не можуть слугувати безумовною підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисників, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року, якою частково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 19.02.2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 135 (сто тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 351 000 (триста п`ятдесят одна тисяча) гривень. - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3