У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/792/23

№ 1-кс/183/406/23

27 січня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника відділення № 2 СВ Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001534 від 06.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3 КК України, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Донецьк, громадянина України, з загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

24 січня 2023 року начальник відділення № 2 СВ Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001534 від 06.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та Збройних Сил Російської Федерації (далі ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Своїх злочинних цілей представники влади і ЗС РФ вирішили досягти зокрема шляхом створення і фінансування терористичної організації на території України.

Так, 07 квітня 2014 року в м. Донецьку Донецької області під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади РФ та ЗС РФ створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»). Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими на цей час представниками влади та ЗС РФ, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльно налаштованими до ідей та діяльності «ДНР».

Указана терористична організація має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Так, на учасників силового блоку терористичної організації «ДНР» покладаються наступні обов`язки:

- систематична організація та здійснення актів застосування збройної сили проти держави України у особі представників сил АТО, зокрема ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силового блоку терористичних організацій «ДНР» та, організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області;

- вчинення терористичних актів та диверсій на інший території України;

- захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення АТО та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;

- силова підтримка учасників політичного блоку незаконних утворень «ДНР», захоплення, а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

Водночас на учасників політичного блоку терористичної організації «ДНР» покладаються обов`язки:

- створення так званих «органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності;

- видача документів, які мають ознаки нормативно-правових актів, від імені нелегітимних «органів державної влади «ДНР»;

- організація та проведення незаконних референдуму та виборів на територіях, підконтрольних «ДНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення Донецької області щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії між лідерами «ДНР», представниками влади та ЗС РФ з метою координації дій щодо застосування актів збройної сили проти держави України, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для здійснення актів застосування збройної сили проти держави України, зокрема протидії правоохоронним органам та силам АТО;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України і осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» та для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.

Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

При цьому, терористична діяльність охоплює зокрема організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у них (ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі АТО) із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань, яка тривала до 30 квітня 2018 року та надалі отримала формат «операції Об`єднаних сил».

З квітня 2014 року учасники терористичної організації «ДНР», реалізуючи злочинний умисел представників влади РФ і ЗС РФ щодо досягнення зазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, здійснюють захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили проти держави України, чинять збройний опір військовослужбовцям Збройних Сил України та правоохоронним органам України, задіяним у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.

Як наслідок, частина території Донецької області опинилась під контролем представників терористичної організації «ДНР» та відповідно до постанови Верховної Ради України №254-VIII від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», Закону України від 18.01.2018 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14.01.2015 за № 106-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 за № 1597-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 за № 337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 за № 1596-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за № 145-VIIІ.

Факт створення «ДНР» за підтримки та під контролем Російської Федерації визнано Резолюцією ПАРЕ від 12.10.2016. При цьому в Резолюції зазначено, що «ДНР» та всі її «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідності з українським або міжнародним правом.

З метою сприяння насильницькій зміні меж території України, на виконання завдань силового блоку терористичної організації «ДНР» з квітня 2014 року на частині території Донецької області групами осіб, які здійснювали захоплення адміністративних будівель органів державної влади України та правоохоронних органів України на території Донецької області, після незаконного заволодіння зброєю та бойовими припасами із зазначених будівель, утворено ряд підрозділів, що увійшли до складу силового блоку терористичної організації «ДНР», зокрема:

-3-тя окрема мотострілкова бригада «ІНФОРМАЦІЯ_4», (3 ОМСБР, в/ч НОМЕР_1 );

- окремий Іловайський гвардійський мотострілецький (штурмовий) батальйон «ІНФОРМАЦІЯ_3» ім. гвардії полковника ІНФОРМАЦІЯ_2 (Донецьк), в/ч НОМЕР_2 , до складу якого входить 1-ша окрема батальйонна тактична група « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_3 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 в період часу не пізніше жовтня 2016 року (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи ум. Донецьк, Донецької області, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до одного з її структурних підрозділів - не передбаченого законом збройного формування 3-ї окремої мотострілкової бригади «ІНФОРМАЦІЯ_4», (3 ОМСБР, в/ч НОМЕР_1 ).

В подальшому, не пізніше листопада 2016 року (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до одного з структурних підрозділів терористичної організації «ДНР» - не передбаченого законом збройного формування НОМЕР_4 окремої батальйонної тактичної групи «ІНФОРМАЦІЯ_3», в/ч НОМЕР_3 з метою безпосередньої участі в протиправній діяльності терористичної організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема, шляхом застосування збройної сили проти Збройних Сил України, зобов`язався дотримуватися встановлених правил поведінки та виконувати визначені йому функції.

Вступивши до вищевказаних не передбачених законом збройних формувань терористичної організації «ДНР», ОСОБА_4 не пізніше листопада 2016 року (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено) був зарахований до їх складу та виконував покладені на нього функції з використанням виданої вогнепальної зброї для здійснення збройного опору військовослужбовцям Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО, що проводилась з метою припинення діяльності терористичної організації «ДНР» на території Донецької області.

Перебуваючи протягом вказаного часу у складі терористичної організації «ДНР», ОСОБА_4 був забезпечений камуфльованою формою одягу, зокрема з розпізнавальними знаками у вигляді нарукавних шевронів, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї.

ОСОБА_4 , вступаючи до терористичної організації «ДНР», а саме до її структурних підрозділів - 3-ї окремої мотострілкової бригади « ІНФОРМАЦІЯ_4 »,( НОМЕР_5 , в/ч НОМЕР_1 ) та НОМЕР_4 окремої батальйонної тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_3 , був достовірно обізнаним, що дана терористична організація має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, який носить формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), з використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей України) та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Донецької області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Донецької області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької області так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України й іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю автомати, бойові припаси (патрони) та військову техніку.

Таким чином, в період часу не пізніше листопада 2016 року по вересень 2022 року (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області та території Харківської області, діючи умисно, з корисливих та ідеологічних мотивів, приймав участь у терористичній організації «ДНР», забезпечуючи реалізацію цілей та завдань її силового блоку, а також брав участь в окупаційних діях смт. Великий Бурлук, Куп`янського району, Харківської області,

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме участь в терористичній організації.

За вищевикладених обставин, в період часу однак не пізніше жовтня 2016 року (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у м. Донецьк, Донецької області, при вищевказаних обставинах ОСОБА_4 , діючи умисно, добровільно, за попередньою змовою групою осіб (стосовно яких досудове розслідування здійснюється в інших кримінальних провадженнях), усвідомлюючи, що діяльність не передбачених законом збройних формувань, які входять до складу терористичної організації «ДНР», є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, з ідеологічних та корисливих мотивів, вступив до складу не передбаченого законом збройного формування 3-ї окремої мотострілкової бригади «ІНФОРМАЦІЯ_4», (3 ОМСБР, в/ч НОМЕР_1 ) та в подальшому, не пізніше листопада 2016 року (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено)усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до одного з її структурних підрозділів - не передбаченого законом збройного формування НОМЕР_4 окремої батальйонної тактичної групи «ІНФОРМАЦІЯ_3», в/ч НОМЕР_3 .

Вступивши до вищезазначених не передбачених законом збройних формувань терористичної організації «ДНР», ОСОБА_4 не пізніше листопада 2016 року (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено) був зарахований до їх складу та виконував покладені на нього функції з використанням виданої вогнепальної зброї для здійснення збройного опору військовослужбовцям Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО, що проводилась з метою припинення діяльності терористичної організації «ДНР» на території Донецької області.

Перебуваючи протягом вказаного часу у складі терористичної організації «ДНР», ОСОБА_4 був забезпечений камуфльованою формою одягу, зокрема з розпізнавальними знаками у вигляді нарукавних шевронів, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї.

Так, ОСОБА_4 , вступаючи до не передбачених законом збройних формувань, а саме 3-ї окремої мотострілкової бригади « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ( НОМЕР_5 ,в/ч НОМЕР_1 ) та НОМЕР_4 окремої батальйонної тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_3 , був достовірно обізнаним, що дані формування мають організаційну структуру військового типу (поділяються на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, який носить формений одяг військового типу), характеризуються наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), мають воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України) та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Донецької області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Донецької області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької області так званих «блок-постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю автомати, бойові припаси (патрони) та військову техніку.

Крім того, ОСОБА_4 усвідомлював, що дані підрозділи, а саме 3-я окрема мотострілкова бригада «ІНФОРМАЦІЯ_4», (3 ОМСБР, в/ч НОМЕР_1 ) та 1-ша окрема батальйонна тактична група « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_3 не відносяться до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про національну поліцію», Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, а саме участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

09.01.2023 начальником відділення № 2 СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_3 за погодженням із начальником Великобурлуцького відділу Куп`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 , заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3 КК України, у кримінальному провадженні № 0001534 від 06.12.2022, шляхом опублікування на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному сайті видання Кабінету Міністрів України, тобто засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газети «Урядовий кур`єр» № 9 від 13.01.2023:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Донецьк, громадянина України, з загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3 КК України, підтверджується доказами, долученими до клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органу досудового розслідування, так як будучи обізнаним про вручення повідомлення про підозру, протягом тривалого часу не з`являється на виклики слідчого (на 16.01.2023, 17.01.2023, 18.01.2023), що були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» № 9 від 13.01.2023 та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Прийнятими оперативно-розшуковими заходами не встановлено теперішнє місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, впливаючи на поведінку свідків вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим він може вчинити дії, передбачені п.п.1,2, 3,5 ч.1ст.177 КПК України:

п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Про існування вказаного ризику свідчать наступні обставини: ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим він може переховуватися від органу досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, крім того, на даний час встановлюються інші епізоди його злочинної діяльності.

п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється;

п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, що вже були допитані та будуть допитуватись в подальшому в ході досудового розслідування та судового слідства;

п.5 ч.1 ст.177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та особистості підозрюваного, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст.177 КПК України, стосовно підозрюваного ОСОБА_4 має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

На підставі викладеного сторона обвинувачення вважає, що встановлені під час досудового розслідування обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам та застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - є обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, слідчий, посилаючись на норми ст.ст. 40, 110, 131, 132, 176 - 178, 183, 184, 194 КПК України, просив суд:

-застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, з загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, посилався на підстави звернення до суду, викладені в клопотанні, просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що підозрюваного ОСОБА_4 належним чином не було повідомлено про підозру, що виключає задоволення клопотання.

Суд, заслухавши прокурора, захисника, дослідивши клопотання, надані письмові докази, доходить до нижченаведеного.

Встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2022 внесені відомості № 0001534 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України; а 15.12.2022 - за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

09.01.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Донецьк, громадянина України, з загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3 КК України, у кримінальному провадженні № 0001534 від 06.12.2022, шляхом опублікування на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному сайті видання Кабінету Міністрів України, тобто засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газети «Урядовий кур`єр» № 9 від 13.01.2023:

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3 КК України, підтверджується доказами, долученими до клопотання, а саме:

-рапортом співробітника УСР Харківської області ДСР НП України від 12.12.2022;

-кримінальним аналізом соціальної сторінки від 07.12.2022 року відповідно до яких проведенні аналізи соціальних сторінок ОСОБА_4 , де зафіксовано наявність світлин із фотокартками де відображено чоловіка ОСОБА_4 у військовій формі із знаками розпізнавання військових формувань окупаційних військ, з автоматичною зброєю;

-протоколо допиту свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.12.2022;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 14.12.2022;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 від 14.12.2022;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_8 від 14.12.2022;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_7 від 14.12.2022;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_9 від 14.12.2022;

-іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Згідно частини 1 статті 131 КПК України, 1. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 9 частини 2 статті 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є: запобіжні заходи.

У відповідності до ст. 132 КПК України,

1. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

2. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини;

2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно до статті 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт, 5) тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що

1. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до приписів ст. 183 КПК України, 1. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

На підставі ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлено, що 27 січня 2023 року надано дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженнівідносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3 КК України.

До теперішнього часу привід підозрюваного ОСОБА_4 не здійснено.

Згідно до вимог ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Таким чином, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за обов`язкової участі підозрюваного.

Слідчим суддею відповідно до ст. 187 КПК України здійснено судовий виклик підозрюваного, але останній не з`явився, слідчий та прокурор не забезпечив явку підозрюваного у судове засідання під час розгляду зазначеного клопотання, у зв`язку з чим, слідчий суддя позбавлений можливості розглянути питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без підозрюваного та встановити наявність або відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За таких обставин у слідчого та прокурора залишається право приймати інші процесуальні рішення щодо затримання підозрюваного та обрання інших заходів впливу.

Зазначені обставини позбавляють суд можливості розглянути клопотання по суті, у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання належить відмовити, що не позбавляє слідчого та прокурора права звернутися до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу після усунення обставин, які перешкоджають розгляду зазначеного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 187, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання начальника відділення № 2 СВ Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001534 від 06.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 260, ч.1 ст. 258-3 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Повний текст ухвали проголошено о 10:00 год. 27 січня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1