Номер провадження: 11-кп/813/963/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 09.02.2023, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження № 0000690 від 12.10.2022 відносно:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької обл., громадянки України, із вищою освітою, тимчасово не працевлаштованої, без місця реєстрації, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.04.2022 включно, із залишенням раніше визначеного розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 09.02.2023 в підготовчому судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах к/п №0000690 від 12.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченої ОСОБА_6 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07.04.2023 включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із залишенням без змін, розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання останньою обов`язків, передбачених КПК України у сумі 124 050 грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої та в даному кримінальному провадженні ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали та продовжують існувати, зокрема, обвинувачена може вдатись до спроб переховування від суду, а також незаконного впливу останньою на потерпілого та свідків, обумовлені тяжкістю злочину та суворістю можливого покарання; потерпілий та свідки підлягають безпосередньому допиту судом.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 не погодилась із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що клопотання прокурора є необґрунтованим, ризики не підтвердженні жодним доказом, зокрема, прокурором не надано жодного доказу того, що обвинувачена ОСОБА_6 намагалась переховуватись від органів досудового розслідування та суду, жодних заяв від потерпілого та свідків щодо намагання здійснення незаконного впливу на останніх не надходило;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що обвинувачена ОСОБА_6 перебувала в офіційному шлюбі 6 років та була на утриманні її чоловіка, у зв`язку із чим не була офіційно працевлаштована;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_7 був її співмешканцем, вони проживали разом з 01.10.2022 та вона мала змогу користуватись його автомобілем, проте прокурором не було допитано свідків на підтвердження зазначеного факту.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_9 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, водночас надали до суду заяви, в яких просять судовий розгляд здійснювати за їх відсутності, у зв`язку із чим колегія суддів на підставі ч. 4 ст. 107 та ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 22.02.2023, справа надійшла в провадження головуючого судді ОСОБА_10 , інші учасники колегії ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Згодом, 09.03.2023, у зв`язку із прийняттям 02.03.2023 Вищою радою правосуддя рішення №171/0/15-23 про звільнення з посади головуючого по справі судді ОСОБА_10 , кримінальне провадження перерозподілено в провадження головуючого судді ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підстав аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси перебуває к/п №0000690 від 12.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину, направленого на власне незаконне збагачення, його характеру, тяжкості, суспільної небезпечності, розміру спричиненої злочином майнової шкоди, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою (позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої), враховуючи характеристику особи обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, без місця реєстрації, не одружена, тобто не має міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України,оскільки виходячи з цього є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченої від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, а також враховуючи той факт, що потерпілий є знайомим ОСОБА_6 та їй достеменно відомо місце його проживання, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останньою на потерпілих та свідків в зазначеному кримінальному провадженні.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона перебувала в офіційному шлюбі 6 років та була на утриманні її чоловіка, апеляційний суд оцінює критично, оскільки зазначена обставина матеріалами провадження та апеляційної скарги зазначене не підтвердженні.

Окрім того, апеляційний суд критично оцінює посилання обвинуваченої з приводу того, що вона була співмешканкою потерпілого та мала змогу користуватись його автомобілем.

Більш того, захисником ОСОБА_8 до апеляційного суду була надана копія ухвали Київського райсуду м. Одеси від 15.03.2023, якою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 був продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.05.2023, із залишенням без змін раніше визначеного розміру застави.

Отже, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно неї більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 09.02.2023, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України під час судового розгляду к/п №0000690 від 12.10.2022 в підготовчому судовому засіданні продовження строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.04.2023 включно, із залишенням раніше визначеного розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4