Справа № 525/789/22
Провадження № 1-кс/525/73/2022 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В обґрунтування скарги посилається на те, що 30.11.2021 старшим дізнавачем СД ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю ознак кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Рішення про закриття кримінального провадження вважає незаконним таким, що не відповідає фактичним обставинам по справі.
Скаржник ОСОБА_3 у судовому засідання скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.
Старший дізнавач ОСОБА_4 та уповноважений прокурор у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до положень ст.306 КПК України, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Копія вказаної постанови направлена на адресу потерпілого ОСОБА_3 11.10.2022 за вих. №3923/115/112/03-2022 та отримана ним 24.10.2022, інших відомостей про отримання потерпілим оскаржуваної постанови у матеріалах справи немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КК України визначено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим (дізнавачем) постанови про закриття кримінального провадження, та чи дотримано слідчим ( дізнавачем) вимоги щодо всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин справи та належної оцінки доказів.
Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Їх сутність полягає у намаганні процесуальної особи розшукати і належним чином зафіксувати у відповідних процесуальних джерелах фактичні дані, що мають значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 91 КПК України, визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як на підставу закриття кримінального провадження у справі дізнавач зокрема посилається на ту обставину, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 та ОСОБА_5 тілесні ушкодження отримали з необережності, що виключає в даному випадку склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України.
Всупереч вимог кримінально-процесуального законодавства ( ч. 5 ст. 110 КПК України), старшим дізнавачем ОСОБА_4 при винесенні постанови про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, за відсутністю складу кримінальних правопорушень, не наведено повного переліку проведених ним слідчих (розшукових) дій та не надано їм правової оцінки, в сукупності з іншими доказами.
У постанові дізнавача не зазначено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК, не зазначено, які докази були ним досліджені в ході досудового розслідування, на підставі яких він дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження. На підставі яких доказів зібраних під час дізнання останній прийшов до переконання, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_3 з необережності.
Разом з тим, дізнавачем та прокурором не надано жодних пояснень та доказів, які б спростовували доводи потерпілого ОСОБА_3 викладені в скарзі щодо передчасного висновку про закриття кримінального провадження.
Під час розгляду скарги слідчим суддею не було встановлено, що під час досудового розслідування виконано всі необхідні процесуальні дії, всебічно, повно і неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано їм належну правову оцінку, та при закритті кримінального провадження виконано вимоги ст.ст. 91, 92, 93 КПК України та інші норми процесуального закону.
У зв`язку із наведеним, слідчий суддя приходить до висновку, що вимога особи, яка подала скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, ґрунтується на нормах закону, що є належною підставою для задоволення скарги.
Керуючись ст. ст. 214, 303-308 КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1