Провадження по справі № 1-кп/522/2530/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0003089 від 25.05.2018р. на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, не одруженого, працюючого на посаді тренера СДЮСШОР ім. Б.Д. Літвака, тимчасово мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпіла - ОСОБА_9 ,

представник потерпілого н/л ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

представника потерпілої - ОСОБА_12 ,

адвоката - ОСОБА_13 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , разом зі своїм синами ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на перехресті вул. Преораженської та вул. Успенської в м. Одесі, де в той саме час перебував ОСОБА_5 .

У вказаний час та день, між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_5 схопив сина ОСОБА_14 та почав втікати від ОСОБА_9 , пройшовши 50 метрів ОСОБА_5 зупинився напроти кафе «Десерт», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Упенська, 66, де ОСОБА_9 почала забирати ОСОБА_14 у ОСОБА_5 , в цей саме час у обвинуваченого ОСОБА_5 , на ґрунті неприязних стосунків, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів.

У подальшому, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаходячись в агресивному стані, підійшов до останньої та наніс декілька ударів рукою, стиснотою в кулак, в область обличчя ОСОБА_9 , після нетривалого часу ОСОБА_5 спричинив ще декілька ударів ОСОБА_9 в область обличчя, в результаті злочинних дій ОСОБА_9 заподіяні наступні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно мозкова травма в формі струсу головного мозку, синці голови, лівого та правого стегна, згідно п. 2.3.3 та 2.3.5 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від «17.01.1995р.», відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; строком понад 6-ть, але не більше як 21 день.

Крім того, 25.05.2018, приблизно в період часу з 10:00 год. до 10:30 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 під час конфліктної ситуації, яка мала місце між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаходячись в агресивному стані, наніс декілька ударів руками в область голови Спіц Володимира, в результаті чого останньому заподіяні наступні тілесні ушкодження , а саме: садна голови та спини, як кожне окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6- днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України «17.07.1995р.», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, злочинні дії ОСОБА_5 зупинені перехожими та останній місце вчинення кримінального правопорушення покинув.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 виним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України, - не визнав, пояснюючи, що 25.05.2018р. йшов на роботу на ділову зустріч, проте на куту вул. Успенській та вул. Преображенській в м. Одесі зустрів дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та колишню дружину ОСОБА_9 . Обвинувачений ОСОБА_5 в пориві батьківських почуттів та того факту, що дуже за скучив за сином ОСОБА_10 , взяв його на руки. Скільки саме часу рік чи два не бачив своїх дітей, обвинувачений ОСОБА_5 згадати не зміг. Після розтавання з ОСОБА_9 жодного разу їх не бачив. В якому році відбулось розтавання з ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_5 також не зміг згадати, проте на відповідь потерпілої ОСОБА_9 підтвердив той факт, що це міг бути 2015 рік. Сина ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_6 він не брав до рук, не спілкувався з ним, адже у нього з меншим сином не було такої емоціональної близькості, так як при розлученні син ОСОБА_16 був ще немовля, яке сприймало лише матір. Після того, як він взяв старшого сина на руки, потерпіла почала тягнути сина за руку, дралася, перешкоджала спілкуванню з дитиною. Вони йшли повільним шагом в сторону вул. Катерининській в м. Одесі. В процесі цього, ОСОБА_9 зателефонувала своїй матері, - ОСОБА_11 , яка одразу прийшла та почала висловлюватися на адресу обвинуваченого нецензурною лайкою. Обвинувачений спустив старшого сина на підлогу, меншого взагалі не чипав. Після чого, ОСОБА_11 почала дзвонити до поліції та кричати, що він б`є її, ОСОБА_9 та дітей. Зазначена брехня дуже обурила обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_5 здійснив дії, направлені на вихоплення телефону з її рук. Він забрав телефон, став уходити, впав, впустив з рук телефон, ОСОБА_9 бігла за ним, забрала телефон, обвинувачений ОСОБА_5 знов зробив спробу забрати телефон, але вже у ОСОБА_9 , після цього вже ОСОБА_9 невдало оступилася та впала. Як зазначив обвинувачений ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_9 та дітей він не бив, не ображав. Виниклу ситуацію хотів вирішити мирним шляхом, агресії та ненависті до потерпілої та дітей не має. Він дуже поспішав та не хотів розбиратися з поліцією, тому забрав у ОСОБА_11 мобільний телефон, щоб вона не викликала поліцію.

Вважає, що потерпіла його обмовляє, так як дітей йому не дають за рішенням суду, його намагаються через порушення кримінального провадження стосовно нього «построїти» та принизити його честь та гідність. Показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що він, обвинувачений ОСОБА_5 , не має бажання зустрічатися із своїми дітьми, не підтвердив, пояснюючи що він, як дорослий чоловік, який склав сім`ю у 40 років не може такого зробити.

Як на погляд обвинуваченого ОСОБА_5 , на відео не видно, як він, ОСОБА_5 , наносить удари ОСОБА_9 , дітям, чи ОСОБА_11 . Вважає, що ОСОБА_9 не вірно дивиться відеозапис. Підтвердив відеозапис у той частині, що дійсно хватав мобільний телефон потерпілої.

Видимих тілесних ушкоджень на тілі та обличчі ОСОБА_9 та дітей під час зустрічі на куту вулиць Преображенська та АДРЕСА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 не бачив. Яким чином в ОСОБА_9 та ОСОБА_17 з`явились тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта, обвинуваченому не відомо.

Відповідаючи на питання учасників обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що він йшов з кінцевої зупинки тролейбусу та автобусів з вул. Грецькій в м. Одесі на вул. Пушкінська, 49, через вул. Преображенську, у тому числі біля будинку АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_9 , лише тому, що полюбляв ходити по вул. Преображенській в м. Одесі. Йшов так, тому що має право ходити де йому забажається.

З моменту зустрічі обвинуваченого ОСОБА_5 з ОСОБА_9 25.05.2018р. до моменту зникнення його з місця пригоди, пройшло приблизно 15 хвилин.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_18 пояснила суду, що в 2012 році вона познайомилась в «СДЮСШОР ім. Літвака Б.Д.» з обвинуваченим ОСОБА_5 , який там працює дитячим тренером. В жовтні 2013 року народився перший син ОСОБА_19 . Під час вагітності ОСОБА_5 дратувався, що ОСОБА_9 не працює, а вже після народження дитини вони переїхали до приватного будинку в с. Єгоровка, проте обвинувачений ОСОБА_5 вже дратувався не лише через неї, а й через дитину. В них відбувались сварки, під час яких ОСОБА_5 дозволяв собі душити ОСОБА_9 , проте видимих слідів на шиї не залишав. Іноді, коли ОСОБА_9 вже не витримувала, вона переїжджала в квартиру своїх батьків на АДРЕСА_5 . Потім в них народився другий син ОСОБА_16 . Діти дуже хворіли, так як обвинувачений ОСОБА_5 «гартував» дітей, а саме відкривав вікно у кімнаті, взимку, при температурі, яка сягала біля 10 градусів морозу.

15.11.2015 обвинувачений ОСОБА_5 , з самого ранку почав лаятись на ОСОБА_9 , потім став її ображати, бити, кинув її на ліжко та почав душити при дітях. Поліцію викликати вона не змогла, так як обвинувачений ОСОБА_5 забрав у неї мобільний телефон. Проте, потерпіла ОСОБА_9 схопила дітей та без грошей та речей повернулась знову до місця мешкання батьків, а саме на АДРЕСА_5 .

В подальшому ОСОБА_9 подала до Приморського районного суду м. Одеси позов до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси визначено способи участі ОСОБА_5 у вихованні малолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дітьми щосуботи з 15:00 до 17:00 години, у присутності матері ОСОБА_9 , а також у дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Проте, обвинувачений ОСОБА_10 не виконував рішення суду, у визначені дні не приходив. В інші дні, ОСОБА_9 не дозволяла йому бачитись із дітьми.

25.05.2018 року, був будній день, потерпіла ОСОБА_9 вийшла із дітьми на вул. Преображенську в м. Одесі і на пів дорозі до неї підбіг обвинувачений ОСОБА_5 та знов став лаятись на неї та висловлюватися нецензурною лайкою, погрожував, що зробить з ОСОБА_9 інваліда, після чого схопив сина ОСОБА_20 та почав з ним втікати, потерпіла ОСОБА_9 взяла на руки молодшого сина ОСОБА_16 та побігла за обвинуваченим. По дорозі стала викликати працівників поліції та зателефонувала мамі ОСОБА_21 . Син ОСОБА_20 дуже налякався та плакав на руках у обвинуваченого. Потім ОСОБА_5 зупинився, недалеко від входу до кафе «Десерт», розташованого на вул. Успенській в м. Одесі, ОСОБА_9 забрала у нього сина ОСОБА_20 , проте у той час обвинувачений ОСОБА_5 схопив молодшого сина ОСОБА_16 та почав його бити по обличчю та голові, потерпіла ОСОБА_9 намагалась схопити сина ОСОБА_16 , а ОСОБА_5 почав і її бити. Після чого до них підбігла її мати, ОСОБА_21 , яка схопила онука ОСОБА_20 та побігла до входу у кафе. Біля кафе ОСОБА_21 почала викликати працівників поліції, а ОСОБА_9 все намагалась забрати синочка ОСОБА_16 від обвинуваченого ОСОБА_5 . Коли їй це вдалося, обвинувачений ОСОБА_5 ще раз вдарив її декілька разів по обличчю та голові.

Допитана в якості свідка ОСОБА_22 повідомила суду, що опізнає обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яка 25.05.2018р. наносила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 та її сину. Пояснила, що раніше обвинувачений ОСОБА_5 їй не був відомий, підстави для його оговорення, - відсутній. Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 вказала, що бачила конфлікт між ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_9 , під час якого ОСОБА_5 бив ОСОБА_9 та її маленького сина кулаком по голові. Зазначені обставини проходили на куту вулиць пр. Олександрівський по вул. Успенській в м. Одесі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_24 повідомила суду, що була свідком того, як обвинувачений ОСОБА_5 бив потерпілу ОСОБА_9 та її маму, після чого вирвав з рук останньої мобільний телефон. Спочатку обвинувачений ОСОБА_5 бив ОСОБА_9 кулаками в голову, тримаючи дитину на руках, а потім ще й тоді, коли ОСОБА_9 лежала на підлозі, наносив їй ще удари, знаходячись зверху, по відношенню до ОСОБА_9 .

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_21 повідомила, що 25.05.2018р. їй зателефонувала донька ОСОБА_9 та повідомила, що її недалеко від дому, на вулиці, б`є обвинувачений ОСОБА_5 . Підійшовши до місця, яке повідомила донька, ОСОБА_21 побачила, як ОСОБА_5 , тримаючи на руках її онука, бив її доньку, - ОСОБА_9 . Бачила, як ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_9 кулаком в голову, схопивши її за ніс та таскав за собою. Після чого, повернув ОСОБА_9 дитину та взяв на руки іншого сина, який знаходився біля ОСОБА_9 . При цьому обвинувачений ОСОБА_5 вдарив молодшого сина по голові.

ОСОБА_21 почала викликати по телефону працівників поліції, обвинувачений ОСОБА_5 , вихвативши мобільний телефон, намагався втікти з місця вчинення злочину, проте впав на підлогу, а повернувшись до ОСОБА_9 став бити її поваливши на підлогу. Бив її руками та ногами, Слід від кросівок ОСОБА_5 були на тілі ОСОБА_9 на всьому обличчі.

ОСОБА_21 звала на допомогу. Невідомі чоловіки, які проходили повз них почали заспокоювати обвинуваченого ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_5 втік з місця конфлікту.

Допитаний в якості свідка старший тренер школи волейболу ОСОБА_25 повідомив суду, що ОСОБА_9 працює у них в школі тренером. Обвинуваченого ОСОБА_5 знає біля 40 років. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 характеризує з позитивної сторони. Свідком інцидента не був.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_26 повідомив, що особисто він не бачив інцидент, який склався між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Обвинувачений ОСОБА_5 являється його товаришем. Охарактеризував ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з позитивної сторони. Після їх розставання, обвинувачений ОСОБА_5 намагався налагодити відносини з ОСОБА_9 , хоча для побачень з дітьми були перепони з боку ОСОБА_9 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_27 пояснив, що знає обвинуваченого ОСОБА_5 зі «СДЮСШОР ім. ОСОБА_28 » Разом вони займались волейболом. Охарактеризував обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 з позитивної сторони. В них була дружна родина. Агресію з боку ОСОБА_5 раніше не бачив. Свідком інциденту між ними не був.

Крім того, в судовому засіданні було допитано в якості свідка - експерта ООБСМЕ ОСОБА_29 , який повідомив, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_30 - 2015р.н., (садна голови (3) та спини (1)) не могли бути спричиненні 26.05. чи 27.05.2018р., так як дитина зверталась 25.05.2018р. за медичною допомогою і ці ушкодження вже були в неї зафіксовані. Крім того, дата отримання тілесних ушкоджень також конкретизується і морфологічними ознаками (властивостями) тілесних ушкоджень, тобто характером тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження могли бути спричиненні і не руками, але таких відомостей не має.

Давність отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 7-15 днів, що відповідає даті, зазначеній у кримінальному провадженні, але точно сказати рукою чи ногою вони наносились, - не можливо. Зрозуміло, що тупим предметом. ЗЧМТ встановлено діагнозом, який встановлений в медичній картці та відомостями, які містяться в виписці з лікарні.

Також, суд дослідив письмові докази у кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, а саме:

-заява ОСОБА_9 від 25.05.2018р. про прийняття заходів правового характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 , який намагався викрасти її дитину, а потім наніс їй та її молодшому сину тілесні ушкодження;

-диск з відеозаписом події, яка відбулась за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 66 в м. Одесі напроти кафе «Десерт» за участю потерпілої ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження: №0003089 від 25.05.2018р.;

-протокол проведення слідчого експерименту з використанням відеозапису від 12.09.2018р. за участю потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_21 та понятих. ДВД диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 ;

-протокол ознайомлення з записом слідчого експерименту від 12.09.2018р.,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2018р. за участю свідка ОСОБА_31 , яка опізнала обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яка 25.05.2018р., приблизно о 10.00 годин, нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2018р. за участю свідка ОСОБА_24 , яка опізнала обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яка 25.05.2018р., приблизно о 10.00 годин, нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження;

-висновок експерта №1947 від 05.09.2018, відповідно до якого у ОСОБА_30 - 2015р.н., виявлені садна голови (3) та спини (1). Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути руки. Могли бути спричинені 25.05.2018р. За критеріями судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень слід вважати, що вони не характерні для утворення в умовах власноручного спричинення та не могли утворитися в умовах падіння з положення стоячи на площині;

-висновок експерта № 1946 від 05.09.2018, відповідно до якого у ОСОБА_9 1986 р.н., виявлені тілесні ушкодження: закрито черепно мозкова травма в формі струсу головного мозку, синці голови (1), лівого (2) та правого (1) стегна. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути руки, ноги. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення. Могли бути спричиненні 25.05.2018р. Закрита черепно мозкова травма за критерієм значення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці стегон відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

-протокол від 18.09.2018р. перегляду відеозапису подій від 25.05.2018р. з фронтальної сторони кафе «Десерт», за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 66.

Крім того, в судовому засіданні за участю учасників процесу судом було переглянуто відеозапис з камер відео нагляду кафе «Десерт», розташованого по вул. Успенській, 66 від 25.05.2018 року, на яких зображені особи та події, які відбувалися біля приміщення закладу.

Крім того, за клопотанням потерпілої, в судовому засіданні оголошено та долучено до матеріалів кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь витрат на придбання ліків у сумі 2805 гривень 27 копійок; витрати за проведення судово психічного обстеження дітей у сумі 131 гривні та про стягнення на її користь моральної шкоди у сумі 50000 гривень. Крім того, потерпіла ОСОБА_9 просила стягнути витрати, що пов`язані із сплатою судового збору та за надання правової допомоги адвокатом.

Також судом, за згодою учасників процесу, було залучено відповідь другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 08.11.2018р. про наявність у ОСОБА_5 заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_14 - складає 15351,66 грн.; на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_32 складає 14377,66 грн.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні викладені вище докази вчинення злочинів ОСОБА_5 за ч. 1, 2 ст. 125 КК України, суд, керуючись законом, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не винний у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.ч. 1,2 ст. 125 КК України є неспроможними та такими, що спростовуються показаннями потерпілою ОСОБА_9 ;, ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , а також висновками експерта №1946 та 1947 від 05.09.2018р. щодо отриманих тілесних ушкоджень у ОСОБА_30 - 2015р.н. та ОСОБА_9 , тощо.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_9 повідомила, що 25.05.2018р. вона вийшла із дітьми на вул. Преображенську в м. Одесі і на пів дорозі до неї підбіг обвинувачений ОСОБА_5 , став лаятись на неї та висловлюватися нецензурною лайкою, погрожував, що зробить з ОСОБА_9 інваліда, після чого схопив сина ОСОБА_20 та почав з ним втікати, потерпіла ОСОБА_9 взяла на руки молодшого сина ОСОБА_16 та побігла за обвинуваченим. ОСОБА_20 дуже налякався та плакав на руках у обвинуваченого. Потім ОСОБА_5 зупинився недалеко від входу до кафе «Десерт», розташованого на вул. Успенській в м. Одесі, ОСОБА_9 забрала у нього сина ОСОБА_20 , проте у той час обвинувачений ОСОБА_5 схопив молодшого сина ОСОБА_16 та почав його бити по обличчю та голові, потерпіла ОСОБА_9 намагалась схопити сина ОСОБА_16 , а ОСОБА_5 почав і її бити. Коли ОСОБА_9 вдалося забрати сина ОСОБА_16 від обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_5 ще раз вдарив її декілька разів по обличчю та голові.

Крім того, в судовому засіданні, допитані ОСОБА_21 , а також свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , зазначили, що особисто бачили, як обвинувачений ОСОБА_5 наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 та її малолітньому сину. При цьому свідок ОСОБА_22 та ОСОБА_24 раніше не були знайомі з обвинуваченим ОСОБА_5 та не мають причин для його обмови.

Аналізуючи показання потерпілої та свідків, суд прийшов до висновку що вони узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження, досліджені судом. Таким чином, зазначені докази, керуючись законом, суд оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили про підстави для обмови свідками ОСОБА_22 та ОСОБА_24 раніше невідомого їм обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доводи сторони захисту про те, що тілесні ушкодження, зазначені у висновках експерта №1946 та 1947 від 05.09.2018, виявлені у ОСОБА_30 - 2015р.н. та ОСОБА_9 , були ними отримані у інші дати, у тому числі після інциденту від 25.05.2018, спростовуються не лише висновками експерта №1946 та 1947 від 05.09.2018р., в яких зазначено, що тілесні ушкодження могли бути спричиненні саме 25.05.2018р., тобто в день вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, а також спростовані поясненнями експерта ООБСМЕ ОСОБА_29 , допитаного в судовому засіданні, який повідомив, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_30 - 2015р.н., (садна голови (3) та спини (1)) не могли бути спричиненні 26.05. чи 27.05.2018р., так як дитина зверталась 25.05.2018р. за медичною допомогою і ці ушкодження вже були в неї. Крім того, дата отримання тілесних ушкоджень також конкретизується і морфологічними ознаками (властивостями) тілесних ушкоджень, тобто характером тілесних ушкоджень.

Давність отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 7-15 днів, що відповідає даті, зазначеній у кримінальному провадженні, але точно сказати рукою чи ногою тілесні ушкодження наносились, - неможливо. Встановлено, що тупим предметом. ЗЧМТ встановлено діагнозом, який вказаний в медичній картці потерпілої та відомостями, які містяться в виписці з лікарні.

Крім того, в судовому засіданні, особисто обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що на момент зустрічі з потерпілою ОСОБА_9 та їх спільних дітей, видимих тілесних ушкоджень на їх обличчі та тулубі не було.

Аналізуючи викладене, а також оцінюючи позицію обвинуваченого ОСОБА_33 , щодо невизнання своєї вини в інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. ч.1,2 ст. 125 КК України, суд вважає її неспроможньою, такою, що обрана з метою пом`якшити обвинуваченим свою долю і уникнути застосування до нього покарання за вчинення злочину.

Крім того, доводи обвинуваченого про той факт, що він не винен у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України, про що свідчить відомості, зазначені у відеозаписі вилученому із кафе «Десерт» за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 66 в м. Одесі, - є голослівними та такими, що спростовуються показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_5 , свідченнями потерпілої ОСОБА_9 , її матері,- ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , які пояснили, що початок конфлікту, тримання обвинуваченим ОСОБА_5 на руках свого сина ОСОБА_10 та момент нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_9 та ОСОБА_30 відбувались недалеко від будівлі кафе «Десерт», ближче до вул. Преображенській в м. Одесі, проте вищевказаний відеозапис відображає лише події, які охоплюються камароюз входу у кафе та його частину, наближену до вул. Олександрівський проспект в м. Одесі.

На підставі викладеного, зазначений відеозапис від 25.05.2018р. не спростовує провину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України, а відображає події та обстановку, яка продовжилася вже після первинного інциденту між обвинуваченим та потерпілими, поведінку учасників конфлікту, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_5 , який, не бачивши своїх рідний дітей майже 3 роки, майже вже через декілька хвилин після зустрічі з ними не звертав уваги на дітей, не намагався усунути обстановку подій щодо вимушеної їх присутності під час інциденту, який відбувався між рідними особами для дітей (батько, мати, бабуся), або захистити від нанесення дітям моральної травми від побаченого, продовжив приймати участь у інциденті з потерпілою та свідком ОСОБА_34 . Крім того, відповідно до відео вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , який лише 15 хвилин тому перебував «у пориві батьківських почуттів», покидаючи місце інциденту, не попрощався з дітьми.

Приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів ? протоколом слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, свідка, захисника, представника, досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення учасниками слідчого експерименту наданих показань з метою їх процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що доводи сторони захисту про визнання судом неналежним та недопустимими доказам у кримінальному провадженні протокол слідчого експерименту від 12.09.2018 та відеозапис до протоколу від 12.09.2018 є слушними та підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 містять склад злочинів, передбачених ч. 1,2 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками:

за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження;

за ч.2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, - не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого ОСОБА_5 , буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_5 нових злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до резолютивної частини цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 вбачається що остання просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь витрати на придбання ліків у сумі 2805 гривень 27 копійок, що підтверджується квитанціями, які додаються до цивільного позову. Проте, додатки, додані до цивільного позову, не містять підтверджуючих документів, щодо витрат потерпілою ОСОБА_9 на придбання ліків, у тому числі відсутні квитанції про сплату грошових коштів. Крім того, опис додатків в цивільному позові не містить зазначених документів. На підставі викладеного, вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 2805, 27 гривень, - не підлягають задоволенню як такі, що не мають документального підтвердження.

Крім того, в цивільному позові потерпіла ОСОБА_9 просить суд також стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 витрати за проведення судово психічного обстеження дітей у сумі 131 гривні.

Проте, додатки до позовної заяви не містять висновку зазначеного обстеження. Підтверджуючих документів щодо сплати потерпілою грошових коштів за проведення дослідження. Крім того, зі змісту цивільного позову ОСОБА_9 встановити причетність обставин, зазначених у висновку експерта до подій, які відбулись 25.05.2018р. у вказаному кримінальному провадженні, - не виявилось можливим.

Крім того, вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 витрат за надання правової допомоги адвокатом, - не підлягають задоволенню, як такі, що не недоведені.

Так, цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 не містить доказів, понесених нею витрат на правову допомогу адвокату. Таким чином, суд вважає відсутність підстав включати до судових витрат по справі витрати відповідача на послуги адвоката як такі, що не підтверджені належними фінансовими документами.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону № 3674-VI судовий збір включається до складу судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з: 1) судового збору; 2) витрат, пов`язаних з розглядом справи (по суті, це і є процесуальні витрати). Отже, поняття «судові витрати» більш широке, ніж «процесуальні витрати».

Водночас у главі 8 КПК чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК України, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних зі зберіганням і пересиланням речей і документів. Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить. Більш того, відповідно до ст. 119 КПК у певному випадку, передбаченому цією статтею, суд вправі звільнити обвинуваченого від сплати навіть визначених у законі процесуальних витрат.

При вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження та стягнення з винної особи коштів у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди необхідно мати на увазі, що статус особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність, насамперед пов`язаний зі статусом обвинуваченого, якому має бути гарантовано додержання закріпленої у статтях 7, 9 КПК засади законності, та положеннях глави 8 КПК України. Тому, з огляду на зміст наведених норм процесуального права, застосування ч. 3 ст. 88 ЦПК та Закону № 3674-VI і стягнення за вироком із засудженого судового збору суперечить ч. 5 ст. 128, статтям 2, 7, 9, 118, 119, 370 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Така позиція узгоджується з тим, що при оскарженні в апеляційному чи касаційному порядку судових рішень у частині цивільного позову, постановлених у кримінальному провадженні, засуджений, який несе цивільну відповідальність, не сплачує жодних судових витрат, на відміну від цивільного судочинства.

При вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

На підставі викладеного, вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 грошових коштів 704,80 копійок, витрачених потерпілою на сплату судового збору не підлягає задволенню.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_9 , суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.

Таким чином, цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_9 , про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,- підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого правопорушення, глибину душевних страждань потерпілих, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що вимоги потерпілої у частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди є частково обґрунтованими, так як потерпілим завдано моральну шкоду, яка виражається у фізичному болі і стражданнях від отриманих тілесних ушкоджень, отримання психологічної травми, зайвих незручностей у суспільному житті та тривогами за своє здоров`я. При таких обставинах суд вважає доказаним факт спричинення потерпілим моральної шкоди, та вважає що розмір цієї шкоди повинен становити 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Судові витрати ,- відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532,п.15 ст. 615 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 ( п`ятсот десять) гривень;

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі шістидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Відповідно до ст. 70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в сумі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

З урахуванням вимог ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді штрафу, на підставі передбаченої статтею 49 КК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 завдану моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В іншій частині вимог цивільного позову до ОСОБА_5 ,- відмовити.

Речові докази: диск з відео записом камер відео спостереження, розташованих на кафе «Десерт», розташованого в м. Одесі, на вул. Успенській, 66; диск з відео - записом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_21 ,- зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя:

ОСОБА_35