Житомирський апеляційний суд
Справа №287/153/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 126-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 02.08.2022 року,

щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.126-1 КК України та виправдано за відсутності події та складу кримінального правопорушення,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

(в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вирок суду просить скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вказує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції викладених у вироку фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд у висновках про невинуватість ОСОБА_10 надав лише часткову та неповну оцінку доказам сторони обвинувачення, так частина доказів, зокрема, показів свідків, судом була лише перерахована, без надання належної оцінки та розкриття їх змісту із, зазначенням обставин, які підтверджують чи спростовують наведені докази. На думку апелянта, в діях ОСОБА_7 наявний склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК України, незважаючи на те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП .Посилається на те, що вироком Олевського районного суду від 15.03.2021 року ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено за ст. 126-1 КК України Зазначає, що при розгляді вказаної справи судом були допущені істотні порушення вимог КПК Укрїни, а саме : не роз`яснено право на відвід іншим учасникам процесу, після заміни секретаря ОСОБА_11 на секретаря ОСОБА_12 учасникам провадження не було роз`яснено право на відвід секретаря, в журналі судового засідання секретарем не вказано номер справи, не вірно зазначена стаття КК України за якою велося провадження, головуючий проголосив судове рішення без участі учасників провадження, копія вироку суду прокурору була надана лише 05.08.2022 року, а обвинуваченому і потерпілій направлена 10.08.2022 року.

В доповненнях до апеляційної скарги, заступник керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 вирок суду просить скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.Посилається на те, що виправдовуючи ОСОБА_7 суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню. Зазначає про те, що попереднє притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцев як більш тяжкі ніж ті, що в законодавстві України про адміністративні правопорушення не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винної особи. На думку апелянта факт притягнення чи не притягнення до адміністративної відповідальності за домашнє насильство не може бути перешкодою для притягнення особи до кримінальної відповідальності да ст.126-1 КК України.

Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 02.08.2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.126-1 КК України та виправдано за не доведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Як визнав суд, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому,що він проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_14 , колишньою дружиною ОСОБА_9 та неповнолітніми дітьми - ОСОБА_14 , 2010 року народження, ОСОБА_15 , 2012 року народження, ОСОБА_16 , 2014 року народження, систематично вчиняє домашнє психологічне насильство по відношенню до своєї колишньої дружини.

Під час спільного проживання ОСОБА_7 умисно, систематично вчиняє щодо ОСОБА_9 психологічне насильство, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості її життя. Вказані дії ОСОБА_7 виражались у систематичному, постійному вчиненні щодо своєї колишньої дружини, в тому числі у присутності їх неповнолітніх дітей погроз щодо нанесення шкоди її здоров`ю шляхом погрози фізичною розправою в її бік, висловлюванням в її адресу словами нецензурної лексики, в результаті яких ОСОБА_9 разом з неповнолітніми дітьми змушена була залишати місце проживання, тощо. Такі дії ОСОБА_7 завдають потерпілій фізичні та емоційні страждання, порушується її нормальний та загальноприйнятий у суспільстві сімейний уклад, а також якість життя та психологічний стан.

27.04.2020 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 висловлювався в адресу ОСОБА_9 нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою. За вказані дії, постановою Олевського районного суду від 23.06.2020 року ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено стягння у виді штрафу.

Продовжуючи свої дії, 11.04.2020 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_9 , а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю. За вказані дії, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 09.07.2020 ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено стягнення у виді штрафу.

Крім того, продовжуючи свої систематичні дії, 22.06.2020 року ОСОБА_7 , близько 11 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_9 , а саме: чіплявся, погрожував та виражався нецензурною лайкою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю. За вказані дії, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 07.09.2020 року ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено стягння у виді штрафу.

Також, продовжуючи свої систематичні дії, 15.10.2020 близько 11 год. 50 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 знову вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_9 , яке виразилось у висловлюванні в її сторону нецензурної лайки та погрозах фізичною розправою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю. За вказані дії, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 20.11.2020 ОСОБА_7 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до формулювання зазначеного в обвинувальному акті внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 завдано емоційного пригнічення, погіршення психологічного самопочуття та погіршення якості життя останньої.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст.126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишньої дружини, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення поданої апеляційної скарги з доповненнями, обвинуваченого та потерпілу, які покладались на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно д статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону відповідає.

При цьому, суд навів у вироку належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, відповідно до обвинувального акта, обвинуваченому ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишньої дружини, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 дав показання про те, що дійсно його колишня дружина час від часу викликала поліцію, оскільки між ними на побутовому ґрунті виникали суперечки. При цьому, зазначив, що в деяких випадках ОСОБА_9 його провокувала, починаючи суперечку перша, проте, він, як чоловік не здійснював виклики поліції у таких випадках. Також, ОСОБА_7 зазначив, що за вказані дії на нього накладалися адміністративні стягнення у вигляді штрафу та запевнив суд, що наразі він зробив для себе належні висновки та подібних дій стосовно колишньої дружини не вчиняє.

З показань потерпілої ОСОБА_9 видно, що дійсно раніше у неї виникали сварки з колишнім чоловіком у зв`язку з чим вона змушена була викликати поліцію. За вказані випадки стосовно ОСОБА_7 складені відповідні адміністративні матеріали та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Крім того, ОСОБА_9 зазначила, що на даний час її колишній чоловік подібних дій не вчиняє, а тому просить суд суворо його не карати.

Показання свідка ОСОБА_17 свідчать про те, що неповнолітні діти ОСОБА_14 , 2010 року народження, ОСОБА_15 , 2012 року народження, а також ОСОБА_16 , 2014 року народження проживають в іншій сім`ї, оскільки батьки дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_9 позбавлені батьківських прав. Під час обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_18 бачила, що потерпіла ОСОБА_9 досить часто перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння і стверджувала, що обвинувачений ОСОБА_7 її нібито б`є, проте вказаних фактів ОСОБА_17 на власні очі не бачила та підтвердити не може.

Свідок ОСОБА_14 , дала показання про те, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 раніше досить часто виникали сварки через вживання спиртних напоїв. Під час сварки вони обоє ображали один одного нецензурними словами. Хто з них викликав поліцію сказати не може.

З показань свідка ОСОБА_19 видно, що раніше обвинувачений ОСОБА_7 трохи випивав, проте зараз він не вживає спиртних напоїв, веде нормальний спосіб життя, не свариться. Також, зазначив, що раніше бували випадки, що до його сусідів ОСОБА_18 приїжджали працівники поліції.

Також судом були досліджені письмові докази:

-постанова Олевського районного суду Житомирської області від 23.06.2020 року, справа № 287/724/20, відповідно до якої ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, а саме за те, що 27.04.2020 року о 10 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 вчинив психологічний тиск, домашнє насильство в сім`ї відносно колишньої дружини- ОСОБА_9 , що виражалось у погрозах фізичною розправою, висловлюванням в її адресу нецензурною лайкою, чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн;

-постанова Олевського районного суду Житомирської області від 09.07.2020 року, справа № 287/650/20, відповідно до якої ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, а саме за те, що 11.04.2020 року о 18 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_9 та матері ОСОБА_14 насильство в сім`ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в їхню адресу нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла б бути завдана шкода їх психічному здоров`ю, чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн.;

-постанова Олевського районного суду Житомирської області від 07.09.2020 року, справа № 287/1100/20, відповідно до якої ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, а саме за те, що 22.06.2020 року близько 11 год. 30 хв., за місцем свого проживання, вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , зокрема: образливо чіплявся, погрожував та виражався нецензурною лайкою в її адресу, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.;

-постанова Олевського районного суду Житомирської області від 20.11.2020 року, справа № 287/1774/20, згідно якої ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, а саме за те, що 15.10.2020 року близько 11 год. 50 хв. за місцем свого проживання, а саме в буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї бувшої дружини ОСОБА_9 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_9 , чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.

Проаналізувавши вказані докази в їх у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК, а саме в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства протягом квітня-жовтня 2020 р. (11.04.2020, 27.04.2020, 22.06.2020, 15.10.2020), щодо ОСОБА_9 , з якою обвинувачений перебував у сімейних відносинах, яке полягало в образах нецензурною лайкою, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

У той же час, за вчинення домашнього насильства (образи нецензурною лайкою) стосовно своєї колишньої дружини, які мали місце 11.04.2020, 27.04.2020, 22.06.2020, 15.10.2020) ОСОБА_7 за постановами Олевського районого суду від 09.07.2020, 23.06.2020, 07.09.2020, 20.11.2020 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, в основу обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК покладені ті ж самі факти (однакове домашнє насильство, які стали підставами і для застосовування адміністративних стягнень, що у свою чергу вказує на те, що ОСОБА_7 вдруге притягається до юридичної відповідальності (адміністративною за формою, але кримінальної за суттю) за одні й ті ж правопорушення.

Відповідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а згідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як зазначено у ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави, а ЄСПЛ у справі «Сергій Золотухін проти Росії» сформулював позицію, згідно якої ст. 4 Протоколу № 7 трактується як заборона кримінального переслідування особи двічі за правопорушення, якщо воно випливає з ідентичних фактів, які є по суті тими ж самими.

Таким чином, застосування заходів кримінально-правового впливу (кримінальна відповідальність) до особи на підставі сукупності аналогічних адміністративних правопорушень, за кожне з яких вона зазнала стягнення, порушує принцип nonbisinidem («двічі за одне й те саме не карають»), передбачений ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 132 справи «А та Б проти Норвегії» (рішення ЄСПЛ від 15.12.2016) зазначено, що матеріальні критерії для визначення того, чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають у себе: чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки inabstrakto, але й inconcreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки; чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві, так і на практиці) одного і того ж оспорюваного діяння (idem); чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні, а також оцінці доказів шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні, також використовувалися в іншому провадженні; і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар.

Вчинені ОСОБА_7 діяння, не утворюючи окремо самі по собі ознак кримінального правопорушення, можуть розглядатись як правопорушення, що мають кримінально-правовий характер (з огляду на характер об`єкта посягання та суворість правових наслідків, що настають), про що об`єктивно свідчить те, що до ОСОБА_7 застосовувалися адміністративні стягнення у вигляді штрафу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд цілком обгрунтовано виправдав ОСОБА_7 за відсутності події та складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора про те, що судом першої інстанції були порушені норми КПК Укрїни, а саме: не роз`яснено право на відвід іншим учасникам процесу, після заміни секретаря ОСОБА_11 на секретаря ОСОБА_12 учасникам провадження не було роз`яснено право на відвід секретаря, в журналі судового засідання секретарем не вказано номер справи, не вірно зазначена стаття КК України за якою велося провадження, головуючий проголосив судове рішення без участі учасників провадження, копія вироку суду прокурору була надана лише 05.08.2022 року, а обвинуваченому і потерпілій направлена 10.08.2022 року. не є істотними порушеннями вимог КПК України, які тягнуть за собою скасування вироку суду.

Також, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи викладені у доповненнях до апеляційної скарги, заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність зокрема про те, що попереднє притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцев як більш тяжкі ніж ті, що в законодавстві України про адміністративні правопорушення не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення і не може бути перешкодою для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності да ст.126-1 КК України, оскільки як видно з вироку суду вказані доводи були предметом первірки у суді першої інстанції і їм у вироку судом дана належна оцінка.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що за наслідком ретельного дослідження та належної оцінки сукупності наданих прокурором доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав невинуватим ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні та виправдав, а доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 з доповненнями, внесеними заступником керівника Житомирської обласної ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 02.08.2022 року, щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: