Справа № 146/898/22
Провадження №11-кп/801/77/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференцііі)

захисника-адвоката ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференцііі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000144 від 06 серпня 2022 року, за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 01.11.2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Антонівка, Томашпільського району, Вінницької області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та засуджено до покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю три роки.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк тримання під вартою ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі з 06 серпня 2022 року по дату звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 377,54 грн. (триста сімдесят сім гривень п`ятдесят чотири копійки) судових витрат, пов`язаних з проведенням по справі експертизи.

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В умовах дії воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ) та продовженого Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 до 23.08.2022 року, 06 серпня 2022 року біля 16:00 години ОСОБА_7 , прийшов до домогосподарства ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою поспілкуватися з останньою.

Перебуваючи біля зазначеного домогосподарства ОСОБА_7 не зміг викликати ОСОБА_10 з будинку, після чого через відкриту хвіртку зайшов на подвір`я зазначеного домогосподарства.

Перебуваючи на подвір`ї він через відчинене вікно у будинку в одній із житлових кімнат побачив сина останньої ОСОБА_11 , який є інвалідом 1-А групи загального захворювання.

Побачивши ОСОБА_11 , ОСОБА_7 підійшов до зазначеного вікна та при розмові з останнім побачив у його лівій руці мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Go» 1 GB RAM 8 GB ROM чорного кольору IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 .

Виявивши зазначений телефон у ОСОБА_7 раптово виник умисел на відкрите його викрадення.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою відкритого заволодіння чужого майна, своєю правою рукою через відчинене вікно проник у будинок ОСОБА_10 та з лівої руки ОСОБА_11 вирвав шляхом ривка зазначений мобільний телефон, після чого з місця події зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, обернувши його на свою користь.

Згідно висновку експерта № 5391/22-21 вартість викраденого мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi Go» (M1903C3GG) об`ємом пам`яті 1/8 Гб в корпусі чорного кольору становить 655,00 грн.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 655 гривень.

За вказані суспільно небезпечні винні діяння ОСОБА_7 визнається судом винуватим, його діяння суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи що її подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 01.11.2022 року відносно ОСОБА_7 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, відповідно до ст. 67 КК України визнати обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, засудити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. Також просить дослідити докази про встановлення ОСОБА_11 першої групи "А" групи інвалідності (копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертно комісією №367700 від 04.11.2019 року).

Апеляційна скарга мотивована тим, що не зважаючи на те, що у вироці у формуванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено, що злочин скоєно стосовно ОСОБА_11 , який є інвалідом І групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 367700 від 04.11.20219, судом ця обставина жодним чином не перевірена та їй не надана оцінка як обставині, що обтяжує покарання. Крім того, у вироку суд вказав обставиною, що пом`якшує покарання, згідно ст. 66 КК України - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, однак, вказана обставина не знайшла свого підтвердження, оскільки при допиті обвинувачений повідомив, що після скоєння злочину до нього приїхали працівники поліції, яким уже відомо було про вчинення ним злочину. Крім того, підставою для застосування ст. 75 КК України суд незаконно зазначив добровільне відшкодування збитків обвинуваченим, оскільки викрадений телефон у ОСОБА_7 вилучили працівники поліції.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з доповненнями державного обвинувача з підстав, викладених в ній в частині м`якості покарання та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями прокурора, просили призначити покарання на розсуд суду в мінімальній мірі або залишити вирок суду без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю -доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 - підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаного у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України ніким в апеляційному засіданні не оспорюються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з доповненнями прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при визначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме виду та міри покарання, то вони на думку апеляційного суду є обґрунтованими та узгоджуються з законом.

Так, щодо м`якості призначеного покарання, суд констатує, що відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди повинні суворо дотримуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарань, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Прокурором в апеляційній скарзі з доповненнями обґрунтована необхідність призначення за ч. 4 ст. 186 КК України більш суворого покарання, аніж визначено судом першої інстанції. Тому в цій частині апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для його є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Однак, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при призначенні покарання зазначив конкретні обставини злочину та обставини пом`якшуючі покарання (щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), відсутність обтяжуючих покарання обставин, проте вказане не знаходить свого підтвердження.

Обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Встановлення обтяжуючих обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Як видно з матеріалів провадження, у формуванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено, що злочин скоєно стосовно ОСОБА_11 , який є інвалідом І групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 367700 від 04.11.20219. За наведених обставин наявні правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК обставини, яка обтяжує покарання при визначенні обвинуваченому покарання.

Висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання, не є достатньо мотивованим, а призначене обвинуваченому покарання є надмірно м`яким і таким, що не відповідає даним про його особу, тяжкості злочину та обставинам, що обтяжують покарання.

Оскільки суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону необґрунтовано звільнив ОСОБА_12 від відбування покарання, не обґрунтувавши належним чином можливість застосування ст. 75 КК України, вирок суду першої інстанції у частині звільнення від відбування покарання підлягає скасуванню, а в цій частині апеляційний суд вважає за необхідне винести новий вирок.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує особу винного, його вік, який за місцем проживання характеризується, як особа, що зловживає алкогольними напоями, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, також враховує думку потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого та просив суворо не карати, а також обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, в стані алкогольного сп`яніння.

Наведені обставини та дані про особу обвинуваченого свідчать про неможливість виправлення останнього без відбування ним реальної міри покарання і безпідставність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, активно сприяв у розкритті злочину, щиро розкаявся у скоєному, під час досудового розслідування та судового розгляду надавав чіткі послідовні показання, раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Потерпілі претензій не мають.

З рішенням суду першої інстанції, щодо застосування ст. 69 КК України до покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, погоджується судова колегія.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції у вироку врахувавши обставини, що пом`якшують покарання, недостатньо врахував особу обвинуваченого.

А також враховує, що потерпілий просив суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_7 .

В ході апеляційного розгляду обвинувачений підтвердив ще раз, що він щиро розкаюється та пояснив, що дуже жалкує з приводу вчиненого злочину наслідком якого є таке суворе покарання, здійснив переоцінку свого життя, розуміє, що має відбути покарання за вчинений злочин, проте просить залишити покарання з іспитовим строком, оскільки реальне відбуття покарання ускладнить його можливості реалізувати плани на майбутнє, знайти достойну роботу, створити сім`ю і найголовніше довести своє виправлення.

Крім того, колегія суддів враховує і посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який з моменту вчинення злочину (06.08.2022) будь-яких нових кримінальних правопорушень та адміністративних правопорушень не вчинив, до будь-якого виду відповідальності за цей час не притягався, зважаючи на тривалий час перебування вдома.

Така посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про те, що він зробив для себе належні висновки

Наведене дає підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на менший строк порівно з тим, що визначив суд першої інстанції, що надасть змогу ОСОБА_7 стати на шлях виправлення в умовах ізоляції, з метою недопущення вчинення нових злочинів, після звільнення реалізувати свої плани щодо роботи, активної участі в житті суспільства.

Будь-яких даних, що істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 або пом`якшують покарання, при новому розгляді в суді апеляційної інстанції не встановлено, тому, на думку колегії суддів, останньому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у межах санкції ч.4 ст.186 КК у вигляді позбавлення волі, яке є достатнім і необхідним для виправлення винного і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 01.11.2022 року відносно ОСОБА_7 ,- скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та засудити до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року шести (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня затримання на виконання вироку Вінницького апеляційного суду від 01.02.2023 року.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом 3 (трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Копії вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4