ЄУН № 337/3499/21
Провадження № 1-кп/337/32/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2021 року приблизно о 01:20 годині ОСОБА_12 , знаходячись на ділянці місцевості поблизу будинку АДРЕСА_3, втративши рівновагу від того, що зі спини його смикнув за ліве плече ОСОБА_10 , з необережності наніс один удар ножем, який тримав у правій руці в область лівої нирки ОСОБА_10 , чим спричинив відкрите колото-різане поранення за очеревинного простору з ушкодженням нижнього полюсу лівої нирки, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Згідно з обвинувальним актом на підставі обставин за змістом формулювання обвинувачення, ОСОБА_12 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_12 формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті, не визнав, а також не визнав свою вину в учиненні ним кримінального правопорушення за інкримінованою йому статтею кримінального закону.

Так в судовому засіданні ОСОБА_12 пояснив, що 19 квітня 2021 року приблизно в 22:05 годині поставив свій автомобіль на стоянку, купив пиво та пив його біля кіоску. Через якийсь час він побачив ОСОБА_10 , який запросив пити пиво з ним і ОСОБА_15 . ОСОБА_10 він знає років 10-15, оскільки живуть за кілька будинків один від одного. Вони разом пили пиво, розмовляли. Далі, коли він шукав гроші у своїй сумці, то виклав весь її зміст на столик, в тому числі і складний ніж на кнопці, з лезом 6-7см. і дерев`яною ручкою, який попросив подивитися ОСОБА_10 . Пізніше, коли ОСОБА_10 повертав ніж, то віддавав його розкладеним і порізав ОСОБА_12 палець. Щоб не замазати речі, він поклав розкладений ніж до кишені, а ОСОБА_10 пішов за салфетками. Після вони продовжили стояти і розмовляти. Йому на мобільний телефон зателефонувала дружина, і сказала, що час йти додому. Вони допили пиво і сходили за новим. За той час до них підійшли ще двоє хлопців, і стояли недалеко. Жінка телефонувала ОСОБА_12 3-4 рази. Коли дружина зателефонувала останній раз, він сказав ОСОБА_10 «Пока» і почав уходити, а також правою рукою доставати ніж з карману, щоб скласти. В цей момент ОСОБА_16 смикнув його за плече. Оскільки ривок був досить сильний, його почало розвертати, і оступившись, щоб не впасти, він схватився за ОСОБА_10 і випадково задів його ножем у лівий бік. Не думав, що сильно, оскільки на ножі крові не було. Він склав ніж і поклав в карман. На ОСОБА_10 крові не було видно, але він держався рукою за бік. Він сказав хлопцям, які тоді були на відстані близько трьох метрів, щоб вони викликали швидку. Однак ОСОБА_16 сказав що все добре, немає підстав перейматись. Оскільки він вважав, що з ОСОБА_16 нічого не трапилося, то пішов додому.

Визнає свою провину у нанесенні ОСОБА_10 одного удару ножем, чим було спричинено тяжке тілесне ушкодження. Однак наполягає, що такий удар було спричинено з необережності, і шкодити ОСОБА_10 він не хотів.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 19 квітня 2021 року, приблизно об одинадцятій - дванадцятій годині ночі він гуляв зі своєю знайомою ОСОБА_15 біля буд. АДРЕСА_2 і кіоску. Погода була прохолодна і він був одягнутий в кофту. Підійшли ще хлопці і дівчата та ОСОБА_17 . Вони спілкувались, пили пиво. ОСОБА_12 дав погратись ножик із своєї сумки. Коли він повертав ОСОБА_12 ніж, то випадково порізав йому палець. Він збігав до кіоску за салфетками щоб замотати рану. Конфлікту у них не виникло. ОСОБА_12 постійно телефонувала дружина, і казала йти додому, але той не хотів уходити і вони продовжували пити пиво. Хвилин через 40 після порізу пальця, ОСОБА_12 почав кудись уходити, мабуть додому. Оскільки ОСОБА_10 хотів, щоб ОСОБА_12 залишився, то смикнув його за плече. В той час він був за спиною ОСОБА_12 , і останній його не бачив. Оскільки вони були п`яні, їх хитнуло, і ОСОБА_12 розвертаючись поранив його ножем в лівий бік. Далі хтось викликав швидку. Подальші події він погано пам`ятає. ОСОБА_12 відшкодував йому і лікування, і матеріальні витрати, і моральну шкоду. Жодних претензій до ОСОБА_12 він не має, і просить не карати його.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що близько 11ї-12ї години ночі вона пила пиво разом із своїм знайомим ОСОБА_10 . Він ходив покупати пиво, і в один з таких разів привів ОСОБА_12 . Через якийсь час ОСОБА_10 і ОСОБА_12 відійшли метри на два-три, і про щось спілкувались. Тоді вона почула вигук «Ай», та наче-як голос ОСОБА_12 , що сказав: «Тобі чимось допомогти?». Що там відбувалось і момент самого удару вона не бачила, але впевнена, що конфліктної ситуації чи бійки не було. Далі ОСОБА_12 і ОСОБА_10 пішли в різні сторони. ОСОБА_10 довго стояв з телефоном, а потім вона почула у нього незвичний, незрозумілий голос. Також він казав, що «ОСОБА_12 його ножиком» «За що? Ми наче не сварились.». Біля ОСОБА_10 вона побачила калюжу крові та викликала швидку.

Від допиту інших свідків, прокурор відмовився в судовому засіданні 16 листопада 2022 року, і така відмова була прийнята судом.

Також судом були досліджені такі докази сторони обвинувачення.

Витяг з ЄРДР за №0000276 від 20.04.2021 року згідно якого 20.04.2021 року о 01:30 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 20.04.2021 року приблизно о 01:28 годині за адресою: АДРЕСА_2 зателефонував ОСОБА_10 і пояснив, що щойно отримав ножове поранення в поясничну область спини, яке йому наніс його знайомий ОСОБА_12 під час конфлікту. Згідно довідки з лікарні, проникаюче поранення лівої нирки, не контактний, в реанімаційному відділенні. Попередня правова кваліфікація ч.1 ст. 121 КК України.

Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.04.2021 року, згідно якого ОСОБА_10 просить притягнути до кримінальної відповідальності знайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_12 , який 19.04.2021 року наніс йому ножове поранення у поперек.

Довідку №57 КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, згідно якої ОСОБА_10 знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 20.04.2021 року у зв`язку з проникаючим колото-різаним пораненням нижнього полюсу лівої нирки.

Заяву ОСОБА_10 від 25 квітня 2021 року, згідно якої він просить не проводити подальшу перевірку у справі, оскільки з подією розібрались самостійно і збитки йому відшкодовано. Потерпілим себе не вважає.

Висновок експерта №833п від 07 травня 2021 року, згідно підсумків якого: відкрите колото-різане поранення заочеревинного простору з ушкодженням нижнього полюсу лівої нирки у ОСОБА_10 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя; Виявлене поранення є колото-різаним, тобто утворилось від дії предмета, що володіє колючо-ріжучими властивостями; Давність утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_10 не суперечить строку вказаному у постанові слідчого, в наданій медичній документації та зі слів освідуваного; Виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_10 утворилося від не менш ніж одного травматичного впливу в ліву поперекову ділянку; Виникнення виявленого ушкодження у ОСОБА_10 можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зони ушкодження для травматичного впливу; Судово-медичних даних, що дозволяють судити про напрямок ударів в розпорядженні судово-медичного експерта не має.

Висновок експерта №647п від 21 квітня 2021 року, згідно підсумків якого, будь-яких видимих зовні тілесних ушкоджень, а також слідів їх загоєння, які по давності могли б бути віднесені до строку вказаного в обставинах справи на тілі ОСОБА_12 не виявлено.

Висновок експерта №1373 від 26 квітня 2021 року, згідно підсумків якого рідка кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н.

Висновок експерта №1374 від 27 квітня 2021 року, згідно підсумків якого рідка кров ОСОБА_10 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н.

Висновок експерта №1375 від 14 травня 2021 року, згідно підсумків якого: кров ОСОБА_10 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. Кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. В слідах на трьох марлевих тампонах зі змивами (вилучені при огляді місця подій 20.04.2021 року) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А, В і Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи АВ з супутнім антигеном Н, в тому числі від ОСОБА_10 і ОСОБА_12 при наявності у нього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень, які супроводжуються зовнішню кровотечею.

Висновок експерта №1379 від 07 травня 2021 року, згідно підсумків якого: кров ОСОБА_10 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. Кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. У плямах на чоловічій сумці, вилученої за адресою: АДРЕСА_1 , - встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А, В і Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи АВ з супутнім антигеном Н, якім є потерпілий ОСОБА_10 . Походження крові, але її домішка від ОСОБА_12 також не виключається, при наявності у нього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень, які супроводжуються зовнішню кровотечею.

Висновок експерта №1380 від 12 травня 2021 року, згідно підсумків якого, на 13 ножах, наданих на дослідження, наявність крові не встановлена.

Висновок експерта №1381 від 14 травня 2021 року, згідно підсумків якого, кров ОСОБА_10 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. Кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. В слідах на куртці (№2, 3, 6, 7) встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А, В і Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи АВ з супутнім антигеном Н, в тому числі як від ОСОБА_10 та (або) ОСОБА_12 при наявності у нього тілесних ушкоджень, з зовнішньою кровотечею на момент злочину. В інших слідах на куртці (№1, 4, 5) наявність крові не встановлена.

Висновок експерта №1378 від 29 квітня 2021 року, згідно підсумків якого, на парі кросівок з логотипом «NB», на парі кросівок з логотипом «Nike», вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , - наявність крові не встановлена.

Висновок експерта №1376 від 30 квітня 2021 року, згідно підсумків якого, на кепці, футболці та на штанах з джинсової тканини, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , - наявність крові не встановлена.

Висновок експерта №1377 від 14 травня 2021 року, згідно підсумків якого, кров ОСОБА_10 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. Кров ОСОБА_12 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н. На речах ОСОБА_10 : джемпері з капюшоном, джемпері, майці, штанах спортивних та парі шкарпеток, встановлена наявність крові людини та виявлені антигени А, В і Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи АВ з супутнім антигеном Н, в тому числі як від ОСОБА_10 та (або) ОСОБА_12 при наявності у нього тілесних ушкоджень, з зовнішньою кровотечею на момент злочину.

Протокол огляду місця події від 20 квітня 2021 року на ділянці місцевості поблизу будинку АДРЕСА_2 в ході якого вилучені змиви нашарування речовини бурого кольору та контрольні змиви до них.

Протокол огляду предмету від 20 квітня 2021 року, одягу ОСОБА_10 з КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, а саме, чорні кросівки з носками, на яких виявлено сліди РБК, темно сині спортивні штани, на яких виявлено сліди РБК, сіра спортивна кофта, на яких виявлено сліди РБК, біла майка, на яких виявлено сліди РБК а також наскрізний отвір у нижній лівій частині майки, сіра кофта з рукавами, на яких виявлено сліди РБК а також наскрізний отвір у нижній лівій частині кофти.

Протокол слідчого експерименту від 23 квітня 2021 року, із відеозаписом до нього, за участю свідка ОСОБА_15 , яка на місці подій, на ділянці місцевості біля кіоску навпроти буд.АДРЕСА_2, детально відтворила обставини подій що трапились в її присутності між ОСОБА_10 і ОСОБА_12 . Описані неї події відповідали її поясненням в залі суду.

Протокол слідчого експерименту від 08 травня 2021 року, із відеозаписом до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_12 , який на місці подій, на ділянці місцевості біля кіоску навпроти буд.АДРЕСА_2, детально відтворив обставини подій 19-20 квітня 2021 року, та момент, коли він вже почав уходити, а ОСОБА_10 потягнув його зі спини за ліву руку, та він по інерції наніс удар ножем, що тримав в правій руці, у лівий бік ОСОБА_10 .

Крім того були досліджені документи, які характеризують обвинуваченого: копія паспорту громадянина України ОСОБА_12 , інформація з КПН «ОКЗзНПД» ЗОР, згідно якої ОСОБА_12 під наглядом не перебуває, з 2007 року по 2018 рік неодноразово оглядався лікарем-наркологом, мав діагноз психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Повна ремісія. З 2010 року і в січні 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні. Діагноз антено-невротичний синдром внаслідок купірованого стану відміни алкоголю. Вимога з ДІТ МВС України, згідно якої ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності не притягався.

Інші докази ні стороною обвинувачення ні стороною захисту надані не були.

З урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що всі досліджені докази належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку, встановленому Кримінально процесуальним кодексом України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Допустимість доказів жодним із учасників судового розгляду не оспорювалась.

Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, підтверджують надані обвинуваченим показання та дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення наведеного у вироку, є доведеною у повному обсязі.

Але, що стосується питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, то суд враховує наступне.

Так, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд має керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч.ч.2, 4 ст. 17 КПК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, у п.54 справи «Лопатін і Медведський проти України» (заяви №№2278/03 та 6222/03) зазначено, що при оцінці доказів Суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.

Водночас, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 були кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України як умисне завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Сторона обвинувачення наполягала, що ОСОБА_12 умисно наніс ОСОБА_10 один удар ножем.

Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У відповідності до ч.1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму №2 від 07.02.03 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначає, що з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ суди повинні для вірної кваліфікації даних дій ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, питання про умисел необхідно вирішувати з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку підсудного, а так само потерпілого, що передували події.

В ході судового розгляду було встановлено, що між ОСОБА_12 і ОСОБА_10 не відбувалось жодних конфліктних ситуації, а тілесне ушкодження було нанесено оскільки ОСОБА_10 з позаду (зі спини) різко потягнув ОСОБА_12 , який цього не очікував, за плече. ОСОБА_12 почало розвертати та він втратив рівновагу. В той момент він тримав в правій руці ніж. Але у зв`язку із втратою рівноваги почав мимоволі хапатись за найближчу опору. В той час і було спричинено поранення ОСОБА_10 .

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Статтею 25 КК України визначено, що необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість. Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

За таких обставин, суд приходить до переконання. що ОСОБА_12 не мав прямого умислу на завдання тілесних ушкоджень.

Вказане засвідчується показами самого обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_10 , та єдиним свідком події, якого вдалося встановити - ОСОБА_15 . Крім того суд враховує, що свідчення всіх трьох вищевказаних осіб узгоджуються між собою, доповнюють один одне, та крім того, відповідають проведеним 23 квітня 2021 року і 08 травня 2021 року слідчим експериментам за участю ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які окремо на місці інциденту відтворювали обставини подій.

З вказаного, з урахуванням ст. 62 Конституції України відповідно до якої всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого, суд робить висновок про відсутність прямого умислу у ОСОБА_12 на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що свідчить про злочинну недбалість з боку ОСОБА_12 до завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Він не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був й міг їх передбачити. В даному випадку, обвинувачений, усвідомлюючи, що тримає у руці розкладений ніж з оголеним лезом, не зважаючи на малий проміжок часу для цього, міг і повинен був припускати, що контакт цієї руки з тілом потерпілого спричинить поранення і суспільно-небезпечні наслідки, які в даному випадку настали.

Таким чином дії обвинуваченого органом досудового розслідування були не правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, через, що судом змінюється кваліфікація дій обвинуваченого на ст. 128 КК України, що відповідає приписам ст. 337 КПК України так як поліпшує становище останнього.

Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що винність ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 128 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані судом за ст. 128 КК України, оскільки він через необережність у вигляді злочинної недбалості спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_12 ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого діяння, який є нетяжким злочином; дані, які характеризують обвинуваченого: раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався; під наглядом КПН «ОКЗзНПД» ЗОР не перебуває, але з 2007 року по 2018 рік неодноразово оглядався лікарем-наркологом, мав діагноз психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Повна ремісія. З 2010 року і в січні 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні. Діагноз антено-невротичний синдром внаслідок купірованого стану відміни алкоголю. Працевлаштований неофіційно. Одружений.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, що обтяжують покарання встановлено не було.

Суд вважає визначену п.1 ч.1 ст. 66 КК України обставину наявною, оскільки ОСОБА_12 виявляв дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненні злочину, визнаного судом доведеним, активно сприяв судовому розгляду і розкриттю кримінального правопорушення, виявляв щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Таке ставлення обвинуваченого до скоєного, підтверджує наявність обставини, яка пом`якшує покарання.

Наявність інших, пом`якшуючих покарання обставин, на які посилається сторона захисту - добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди (п.2 ч.1 ст. 66 КК України), надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення (п.21 ч.1 ст. 66 КК України) встановлено не було.

Так судом встановлено, що безпосередньо після спричинення ножового поранення, ОСОБА_12 не надав медичну чи будь-яку іншу допомогу ОСОБА_10 , не викликав медиків, а пішов додому. Про наслідки своїх дій дізнався від поліції. Крім того, хоч ОСОБА_10 і пояснює, що ОСОБА_12 відшкодував йому як спричинені матеріальні збитки, включно з витратами на лікування, так і моральну шкоду, проте жодних доказів на підтвердження цього не надано. За відсутності такого підтвердження суд позбавлений можливості переконатись у повноті відшкодування і його співмірності заподіяній шкоді. Отже існування таких пом`якшуючих покарання обставин не доведено в ході судового розгляду.

З врахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_12 , наявності однієї обставини, що пом`якшує покарання, позиції потерпілого, який не має претензій до ОСОБА_12 , суд вважає, що єдино вірним в даному випадку покаранням повинно бути покарання у вигляді обмеження волі на мінімальний строк. Така обрана міра покарання за переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання. Також, оскільки обвинувачений не несе високої суспільної небезпеки, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_12 від відбуття покарання з випробуванням, що буде справедливим і достатнім для попередження вчинення нових злочинів. Окрім передбачених ч.1 ст. 76 КК України обов`язків, суд вважає за доцільне додатково покласти на ОСОБА_12 обов`язок, передбачений п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Жодної постанови про визнання речовими доказами суду не надано, а тому їх долю суд не вирішує. Процесуальні витрати у справі відсутні. Щодо запобіжного заходу, то перед судом сторонами не поставлено питання про його обрання.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, і призначити його покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, та роботи; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений в Запорізького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1