ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/475/22 Справа № 705/1262/22 Категорія: ч.2 ст. 309 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої в режимі відеоконференції

з Уманським міськрайонним судом ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурорана вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Умань, Черкаської області, українку, громадянку України, з середньою

освітою, розлучену, непрацюючу, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: 22.07.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,-

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Скасовано арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Уманського міськрайонного суду від 10.02.2022.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на загальну суму 5148 гривень 60 копійок.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.07.2022 ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона у невстановлені під час досудового розслідування час та місці, за невстановлених обставин, придбала у невстановленої слідством особи 15 згортків з ізолюючої стрічки з наркотичним засобом - метадоном, три з яких вона помістила до правого черевика, в який була взута, два згортки поклала до фрагменту паперу, який помістила до лівого черевика, та 10 згортків - до пачки з-під цигарок, яку помістила під бретелю бюстгальтера, та зберігала наркотичний засіб при собі, не переслідуючи мети збуту.

08.02.2022 в період часу з 09 год. 24 хв. до 12 год. 06 хв. за адресою АДРЕСА_1 , було проведено санкціонований обшук в ході якого у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено п`ятнадцять згортків обмотаних ізолюючою плівкою, з яких три згортки ОСОБА_7 дістала з правого черевика в який була взута, та відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-22/1518-НЗПРАП від 15.03.2022 в даних трьох згортках виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою 0.586г.; два згортки дістала з лівого черевика, в який була взута, та відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-22/1519-НЗПРАП від 21.02.2022 в даних двох згортках виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою метадону 0.160 г та 0.151 г.; 10 згортків в пачці з - під цигарок «West», ОСОБА_7 дістала з - під бретелі бюстгальтера, та відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-22/1517-НЗПРАП від 11.03.2022 в даних десяти згортках виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою метадону 1,851 г.

Всього вилучено наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон, масою - 2.748 г, що згідно таблиці № 2 «невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходиться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2010, відноситься до великих розмірів, які ОСОБА_7 незаконно придбала та зберігала, без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченої, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, виключивши звільнення від відбування покарання з іспитовим строком через неправильне застосування ЗУ про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, початок строку відбування покарання визначити з дня затримання на виконання вироку апеляційного суду.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що обвинувачена ОСОБА_7 4 рази притягувалася до кримінальної відповідальності, 2 рази звільнялася від відбування покарання з випробуванням, однак після закінчення іспитового строку знову вчинила нове кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення. Крім того, на розгляді Уманського міськрайонного суду Черкаської області на даний час перебувають 3 обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 , остаточне рішення по яких не прийнято. За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо, ніде не працює, у вчиненому злочині щиро не розкаялася, місце та спосіб придбання наркотичних засобів не вказала, з 28.09.2006 перебуває на обліку у лікаря нарколога, а тому прокурор вважає, що місцевим судом безпідставно застосовано щодо ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, та просила її задовольнити, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та його кваліфікація в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування ЗУ про кримінальну відповідальність і м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням засудженої на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням - колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував: ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває з 28.09.2006 на обліку в лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітнього сина, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, та обґрунтовано призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк - 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, враховуючи встановлені по справі та наведені у вироку обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення ОСОБА_7 до вчиненого, дані про особу винної, яка має незадовільний стан здоров`я ( снід, гепатит С та ін.), та на її утриманні перебуває неповнолітній син.

При звільненні ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких умов буде досягнута мета покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 75 КК України та належним чином вмотивував своє рішення при призначенні покарання ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зазначивши у вироці про можливість її виправлення без відбування покарання з випробуванням з відповідним контролем за нею, тому твердження апелянта про те, що суд першої інстанції належним чином не вмотивував застосування вказаної норми закону є необґрунтованим.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Твердження апелянта про те, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання місцевим судом не в достатній мірі враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, є безпідставним, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані місцевим судом при винесенні вироку.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що на розгляді Уманського міськрайонного суду Черкаської області на даний час перебувають 3 обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 , однак в матеріалах справи відсутні обвинувальні вироки по них, які набрали законної сили. Тому відсутні підстави для врахування вказаних обставин , як таких через які слід посилити покарання обвинуваченій.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженої без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор в апеляційній скарзі не навів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому вирок місцевого суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2022 рокущодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді