ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2023 Справа №607/13423/22 Провадження №1-кп/607/333/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0000882, дані про яке 13.09.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2022 близько 11 год. 50 хв. у ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні ЛДЦ ЗІР «Оптика-Медтехніка», що знаходиться за адресою: вул.15-го Квітня, 9, м.Тернопіль, виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій умисел, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, 12.09.2022 близько 11 год. 50 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні ЛДЦ ЗІР «Оптика-Медтехніка», що знаходиться за адресою: вул.15-го Квітня, 9, м.Тернопіль, зловживаючи довірою, звернувся до ОСОБА_8 з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Будучи обманутою, не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_4 , ОСОБА_8 добровільно передала йому мобільний телефон належний ОСОБА_9 , торговельної марки «Samsung J7», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , білого кольору, вартістю 2112,00 гривень. В подальшому, отримавши вказаний мобільний, не маючи наміру його повернути, ОСОБА_4 з місця кримінального проступку втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2112,00 гривень.

За наведеного, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, тобто в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.190 КК України, визнав повністю, вказав про розкаяння та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення. Показав, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставин, перебуваючи в приміщенні ЛДЦ ЗІР «Оптика-Медтехніка», за адресою: вул.15-го Квітня, 9, м.Тернопіль, звернувся до працівника оптики ОСОБА_8 з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після отримання мобільного телефону, зловживаючи довірою ОСОБА_8 , вказаний телефон не повернув та втік з місця події.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала суду, що 12.09.2022 ОСОБА_4 , зайшовши у приміщення ЛДЦ ЗІР «Оптика-Медтехніка», за адресою: вул.15-го Квітня, 9, м.Тернопіль, звернувся до працівника даного закладу з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після отримання належного їй мобільного телефону, ОСОБА_4 , не повернувши його, втік із приміщення оптики. Просила врахувати, що завдана шкода злочином їй не відшкодована, обвинувачений за вчинене не вибачився. Вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді виправних робіт.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_10 та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а також стосуються речових доказів та судових витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілу ОСОБА_10 , дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються судових витрат та речових доказів, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку.

Згідно зі статтею 66 КК України, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку можуть бути визнані судом обставинами, що пом`якшують покарання винного.

Захисник обвинуваченого вказував суду на те, що у даному випадку обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та відшкодування ним шкоди. Потерпіла ОСОБА_10 вважала, що у даному випадку відсутнє щире каяття обвинуваченого, а також просила врахувати, що завдана їй злочином шкода не відшкодована.

Суд враховує, що щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Такий правовий висновок щодо щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання, викладено у Постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к.

У даному випадку судом не було встановлено щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_4 та відшкодування завданого збитку, оскільки останній хоча і визнав вину повністю, зазначивши суду, що не оспорює фактичних обставин, втім завдану потерпілій шкоду не відшкодував навіть частково, вибачення у потерпілої не просив.

Таким чином, обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст..66 КК України, визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується посередньо, хворіє на вірусний гепатит «С та перебуває на обліку в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з діагнозом: розлади поведінки і психіки внаслідок вживання опіоїдів. Поряд з цим, згідно висновку судово-психіатричного експерта №404 від 29.09.2022, в період інкримінованих діянь, ОСОБА_4 в тимчасовому хворобливому стані психічної діяльності не перебував, виявляв розлади психіки і поведінки внаслідок поєднаного вживання декількох видів наркотичних і психоактивних речовин, що не досягає рівня хронічного психозу чи вираженого недоумства, тому міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, передбаченому санкцією ч.1 ст.190 КК України у вигляді обмеження волі на строк два роки.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу та виправних робіт, оскільки обвинувачений офіційно-підтверджених джерел доходу та постійного офіційного місця роботи не має, в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження наявності у обвинуваченого певних грошових коштів чи заощаджень достатніх для сплати ним штрафу.

Також, на переконання суду, призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт також не досягне мети його застосування, оскільки не відповідатиме характеру та ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також не призведе до його перевиховання та виправлення.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України, суд також не знаходить.

Крім того, із урахуванням обставин даної справи, особи обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, беручи до уваги відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 КК України й звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Також, на переконання суду, виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 сприятиме покладення на нього додаткового обов`язку, передбаченого п.5 ч.3 ст.76 КК України, а саме: пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин. До того ж згідно Акту огляду спеціальної медичної комісії КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР від 29.09.2022 ОСОБА_4 рекомендовано пройти добровільне лікування у зв`язку із встановленням розладів психіки і поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 1 рік, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.75 КК України, суд, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, а також під час судового розгляду дав детальні показання щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речового доказу слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин.

Речовий доказ: мобільний телефон, упакований у спеціальне упакування №KIV2118397, який постановою дізнавача від 16.09.2022 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000882 від 13.09.2022 та постановлено зберігати при матеріалах цього кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_10 .

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи згідно Акту здачі-приймання висновку експерта №760/22-22 від 29.09.2022 в розмірі 3397 (три тисячі триста дев`яносто сім) грн. 86 коп.

Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1