ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №626/1815/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/299/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участі представника

директора ТОВ «Агроінвест

Холдінг» адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові матеріали за апеляційною скаргою директора ТОВ «Агроінвест Холдінг» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 04 листопада 2022 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання дізнавача СД Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, погоджене з прокурором Красноградської окружної прокуратури та накладено арешт на трактор гусеничний марки «Chellenger МТ-765С» моделі С0700, серійний номер НОМЕР_1 , маркування кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску, який відповідно до договору купівлі-продажу №3010/1-ОЗ від 30.10.2018, належить на праві власності ФГ «Олена» (), що розташоване за юридичною адресою: 26301, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Шкільна, 1, шляхом позбавлення права на його відчуження та розпорядження.

Цією ж ухвалою передано трактор гусеничний марки «Chellenger МТ-765С» моделі С0700, серійний номер НОМЕР_1 , маркування кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску, на відповідальне зберігання представнику ФГ «Олена», уповноваженому управляти майном господарства.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 20.10.2022 року до Красноградського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення від адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ФГ «Олена» про те, що останнім встановлено факт підробки свідоцтва про державну реєстрацію трактору гусеничного марки «Chellenger МТ-765С» моделі С0700, серійний номер НОМЕР_1 , маркування кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску, на підставі якої до ЄРДР внесені відомості за №0000203 від 17.09.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Зі змісту поданої адвокатом ОСОБА_8 заяви встановлено, що 29.07.2022 йому стало відомо, що під час обшуку в межах кримінального провадження № 0000455 від 21.07.2022 за ч.1 ст.382 КК України було вилучено вказаний транспортний засіб, який належить ФГ «Олена» на праві власності.

Надане до Харківського апеляційного суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , зареєстрованого 10.04.2020 управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_7 свідоцтво про реєстрацію ТЗ Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області взагалі не видавалося є підробленим, та не видавалось.

З урахуванням вказаного, слідчий суддя дійшов до висновку, що дізнавачем правомірно вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами, згідно постанови від 13.10.2022 року, а тому зазначене майно підлягає арешту, оскільки слідчим суддею встановлено достатньо даних для висновку, що воно може містити відомості про обставини вчинення злочину, тобто відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167, ст.98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі директор ТОВ «Агроінвест Холдінг» ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на гусеничний марки «Chellenger МТ-765С» моделі С0700, серійний номер 0413, маркування кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску. В обґрунтування свого апеляційного прохання апелянт посилається на те, що зазначене майно не відповідає вимогам ст.98 КПК України, оскільки не могло бути знаряддям вчинення злочину, не містить на собі сліди чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження чи засобом вчинення кримінального правопорушення. На думку апелянта слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно задля забезпечення можливого цивільного позову.

Зазначив, що зазначене майно фактично було двічі визнано речовим доказом та накладено на нього арешт в рамках різних кримінальних проваджень, які в подальшому були об`єднані в одне провадження. На думку апелянта повторне накладення арешту на майно, яке вже визнано речовим доказом в іншому кримінальному провадженні, обмежено в обороті, шляхом заборони відчуження та розпорядження, обумовлено бажанням заявника ФГ «Олена» отримати в користування спірне майно.

Також апелянт просить поновити йому строк на оскарження ухвали слідчого судді, оскільки клопотання про арешт майна було розглянуто без його виклику, а копію ухвали він отримав лише 09 лютого 2023 року

Повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляції прокурор до суду апеляційної інстанції не прибув та просив проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

За наведених вище обставин враховуючи стислі строки, регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України, судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію без участі прокурора, належним чином повідомленого про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України його участь в розгляді справи не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника директора ТОВ «Агроінвест Холдінг», який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, а тому пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню №0000455 від 17.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а саме за заявою про вчинення кримінального правопорушення від адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ФГ «Олена» про те, що останнім встановлено факт підробки свідоцтва про державну реєстрацію трактора гусеничного марки «Chellenger МТ-765С» моделі С0700, серійний номер НОМЕР_1 , маркування кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску.

Отже органами досудового розслідуванням здійснюється досудове розслідування щодо підроблення документа, який підтверджує право власності на гусеничний трактор марки «Chellenger МТ-765С» моделі С0700, серійний номер НОМЕР_1 , маркування кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску.

Отже з клопотання дізнавача про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні №0000455 від 17.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що вилучене майно може містити відомості про обставини вчинення злочину, тобто відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167, ст.98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд, а доводи апелянта про зворотне позбавленні підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя безпідставно дійшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно задля забезпечення можливого цивільного позову, є необгрунтованими, оскільки слідчий суддя наклав арешт на майна, оскільки воно відповідало критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що воно може мати доказове значення у кримінальному провадженні №0000455 від 17.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, зокрема ідентифікаційний номер, номер кузова, рік випуску та колір.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Посилання апелянта на те, що арешт на вказане майно фактично накладено двічі та обумовлено лише бажанням заявника ФГ «Олена» отримати в користування спірне майно, є безпідставними, оскільки ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року ухвала слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 01 серпня 2022 року про накладення арешту на вказаний транспортний засіб, була скасована і в задоволенні клопотання старшого слідчого про накладення арешту - відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Красноградського районного суду Харківської області від 04 листопада 2022 року.

Ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 04 листопада 2022 року про накладення арешту на трактор гусеничний марки «Chellenger МТ-765С» моделі С0700, серійний номер НОМЕР_1 , маркування кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді