ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3770/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/79/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст125 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 08.02.2021 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.11.2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без задоволення, клопотання захисника ОСОБА_9 задоволено, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 скасовано, звільнено останнього від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального у складі Верховного Суду від 05.10.2022 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 задоволено частково, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 30.11.2021 року щодо ОСОБА_8 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 12 вересня 2019 року приблизно о 22 год 30 хв ОСОБА_8 , знаходився в будівлі сараю, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_1 . У дворі також знаходились його батьки - ОСОБА_11 , 1947 року народження, та ОСОБА_7 , 1949 року народження, з якими у нього склалися тривалі неприязні відносини. ОСОБА_8 раптово зненацька вийшов з сараю до них, на що ОСОБА_7 злякалась його раптової появи та інстинктивно штовхнула його в груди руками. При цьому, маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, реалізуючи свій умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область її підборіддя, від чого вона впала на землю. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-1796/19 від 20.11.2019 у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця у області підборіддя ліворуч, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, тим самим здоров`ю ОСОБА_7 було спричинено шкоду, що, в свою чергу, стало причинно-наслідковим зв`язком між діями ОСОБА_8 , що виразились у навмисному нанесенні удару та наслідками у вигляді отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, суд кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційні скарги, в якій просить вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Апелянт також просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні та допитати ОСОБА_11 .

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції не надано будь-якої оцінки в оскаржуваному вироку письмовим доказам, що були надані стороною захисту в ході судового розгляду, та судом не усунуті суперечності в наданих суду доказах, а також взяті до уваги показання свідків, які не були присутніми під час події. Тобто, суд взяв до уваги лише докази сторони обвинувачення і не надав оцінки доказам, які могли істотно вплинути на його висновки. Апелянт також зазначає, що під час судового розгляду було проведено слідчий експеримент, але в оскаржуваному вироку судом першої інстанції також не надано будь-якої оцінки протоколу цієї слідчої дії від 19.01.2021 року.

Крім того, обвинувачений посилається на те, що в оскаржуваному вироку не відображені в оскаржуваному вироку показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що суд безпідставно дійшов до висновку про допустимість висновку експерта №09-1796/2019 від 20.11.209 року.

Крім того, до початку апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником подано клопотання про закриття кримінального провадження стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Також в своєму клопотанні сторона захисту зазначає, що просить невідкладно розглянути таке клопотання без дослідження доказів по справі та перевірки доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили негайно розглянути та задовольнити подане клопотання, не досліджуючи доводи апеляційної скарги, і вважали необхідним звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити, а також думку прокурора, який вважав необхідним невідкладно розглянути та задовольнити клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, думку потерпілої, яка заперечувала проти задоволення поданого клопотання, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності належить задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі ч.1 ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню вини у вчиненні кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Статтею 350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Виходячи зі змісту вимог ч.2 ст.405 КПК України, суд апеляційної інстанції, виконавши дії, передбачені статтями 342-345 цього Кодексу, до початку апеляційного розгляду спочатку вирішує клопотання, що надійшли від учасників процесу.

Таким чином, якщо під час здійснення судового провадження, надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, наведені норми покладають на суд обов`язок невідкладно перейти до вирішення такого клопотання. Суд з`ясувавши думку учасників провадження , постановляє ухвалу.

Так, скасовуючи ухвалу Харківського апеляційного суду від 30.11.2021 року, Верховний Суд зазначив в своїй постанові від 05.10.2022 року, що установлений у ч. 2 ст. 405 КПК порядок визначення судом меж і предмета апеляційного перегляду, врахування позицій учасників судового провадження в аспекті реалізації положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 7, 17, 284 КПК є гарантією забезпечення права на справедливий суд, недотримання якого призводить до невідповідності судового розгляду стандартам захисту прав людини, незабезпечення належної реалізації принципу презумпції невинуватості, а тому доводи захисника ОСОБА_9 в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що містяться в його постанові від 29.09.2022 року (справа № 559/182/19), згідно яких, на відміну від змісту вироку ( ст. 374 КПК України), який поряд з іншим має містити рішення про винуватість особи у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, зміст ухвали (ст. 372 КПК України) має містити лише суть питання, що вирішується ухвалою, встановлені судом обставини, що стосуються цього питання із посиланням на докази, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, положення закону, яким він керувався, висновки та інше. Тому, до ухвалення вироку у справі, суд не може робити висновки про винуватість особи, тим більше тоді, коли строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності спливли значно раніше, ніж суд робить такий висновок.

Крім того, Верховний Суду також зазначив в своїй постанові від 29.09.2022 року, що невідкладність вирішення клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності пов`язана із тим, що суд, встановивши наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах, ухвалює рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриває провадження у справі.

За таких обставин, вчинення будь-яких подальших процесуальних дій чи прийняття рішень у кримінальному провадженні втрачає сенс та необхідність, а прийняття іншого рішення у справі після спливу строку давності для притягнення особи до кримінальної відповідальності за інкримінований їй злочин прийнято не може бути, а тому «процес заради процесу» не відповідатиме вимогам статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, а на час його вчинення - злочин невеликої тяжкості, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, 12.09.2019 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_8 злочину невеликої тяжкості і до дня апеляційного розгляду пройшло більше 2 років.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що обвинувачений протягом цього строку вчинив новий злочин чи ухилявся від слідства або суду. Відповідних даних також не надано прокурором та потерпілою і під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

В своєму клопотанні, а також в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції, обвинувачений та його захисник просили звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності і закрити кримінальне провадження.

Що стосується невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_8 , то колегія суддів, зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Крім того, судом апеляційної інстанції роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_8 , що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою п.1 ч.1 ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також його процесуальне право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Таким чином, невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 вини у вчиненні злочину невеликої тяжкості за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, враховуючи роз`яснення йому судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про таке звільнення.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст. 284, ст.288, ч.2 ст.439 КПК України, належить скасувати оскаржуваний вирок та звільнити ОСОБА_8 від кримінальності відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014 року, яка діяла на час вчиненого злочину), а кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з чим клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. 129 КПК України, суд може прийняти рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру. Суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненням кримінальних правопорушень, у разі постановлення ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закриттям провадження.

Колегія суддів роз`яснює, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не є реабілітуючою підставою, а тому потерпіла ОСОБА_7 не позбавлена процесуальної можливості звернутися до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 284, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.

На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014 року), звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0001259 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України - закрити.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_7 право звернення з цивільним позовом до суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -