Номер провадження: 11-кп/813/636/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022 року в кримінальному провадженні №0001791 від 01 червня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеса, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України,

в с т а н о в и л а :

Обставини, встановлені ухвалою суду першої інстанції.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.118 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження №0001791 від 01 червня 2019 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої за ст.118 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрито.

Вирішено питання щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачувалася в тому, що 01.06.2019 приблизно о 16:30 год., перебуваючи на подвір`ї буд. АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , захищаючись й останнього, який накинувся на неї з ножицями в руці, спричинивши непроникаючі колото-різані поранення в області живота, роззброїла нападника в результаті чого, дії останнього значно втратили суспільну небезпечність та діючи і непрямим умислом, що виражався в усвідомленні суспільно небезпечних наслідків, що вона виходить за межі необхідної оборони, з метою самозахисту, використовуючи кухонний ніж, який попередньо взяла зі столу розташованого біля літньої кухні подвір`я зазначеного будинку, нанесла один удар зазначеним ножем, який утримувала у правій руці в область лівої гомілки ОСОБА_11 , спричинивши одне колото-різане поранення та в подальшому завдавши ще одного удару ножем який тримала у правій руці в область грудної клітини ОСОБА_11 з права з заду, спричинила останньому тілесні ушкодження, у огляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені та крововиливом в праву плевральну порожнину, від отримання якого ОСОБА_11 помер на місці вчинення правопорушення.

Тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої гомілки не було небезпечним в момент заподіяння для життя, при звичайному своєму перебігу, та викликає короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше шести днів, але не більше ніж три тижні, і за цим критерієм, згідно п.2.3.3 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тілесне ушкодження у вигляді комплексу проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені та крововиливу в праву плевральну порожнину, що ускладнились розвитком геморогічного шоку, яке було небезпечним для життя і згідно з п.2.1.1.(а), 2.1.3. (й), 2.1.3 (о) «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, безпосередньою причиною смерті є геморогічний шок.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, тобто в умисному вбивстві, при перевищенні меж необхідної оборони.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі потерпіла просить ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпіла зазначила, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ст.118 КК України.

На думку потерпілої дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України.

Вказує, що висновки про те, що напад на обвинувачену та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 відбулися одночасно є необґрунтованими та неналежними. Тілесні ушкодження, що були нанесені обвинуваченій ОСОБА_9 за часом були заподіяні набагато раніше ніж тілесні ушкодження, які заподіяні нею ОСОБА_11 , що свідчить про те, що ОСОБА_9 не перебувала в стані необхідної оборони.

Крім того, необґрунтованими є і висновки про те, що саме ОСОБА_11 накинувся на ОСОБА_9 з ножицями.

Зазначає, що частина речових доказів, а саме ніж та ножиці, які зберігалися у камері зберігання були втрачені або зникли, що унеможливило проведення експертизи, щодо ножиць. Поруч із цим, суд достеменно знаючи про те, що вказані речові докази зникли, безпідставно в резолютивній частині вказав про необхідність їх знищення.

Вказує, що згідно висновку експерта №1558/53-Д у ОСОБА_9 було встановлене тілесне ушкодження, що могло утворитися від колюче-ріжучого предмету, яким міг бути ніж, а не ножиці. При цьому, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не досліджувалося питання чи могла обвинувачена сама нанести собі тілесні ушкодження.

Крім того звертає увагу на те, що прокурором безпідставно відмовлено в задоволенні її клопотання про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 , хоча під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачена не перебувала в стані необхідної оборони, а мала умисел саме не вбивство ОСОБА_11 , про що свідчать її дії.

Також потерпіла звертає увагу на те, що строки розгляду справи були збільшені через незалежні від потерпілої обставини, карантин, відставка судді ОСОБА_12 та військова агресія російської федерації.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу, прокурора, захисника, обвинувачену, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зокрема, ч.1 ст.49 КК України закріплено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за умов:

1) вчинення особою злочину;

2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності;

3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду;

4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019, у справі №345/2618/16-к.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суд першої інстанції належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального законодавства.

Так, на розгляді Малиновського районного суду м.Одеси перебувало кримінальне провадження №0001791 від 01.06.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України.

В ході судового розгляду, після фактичного з`ясування судом всіх обставин справи та дослідження наявних у кримінальному провадженні письмових доказів, захисник обвинуваченої заявила клопотання про закриття відносно ОСОБА_9 кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та просила суд звільнити її від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи клопотання захисника, суд заслухав думку обвинуваченої яка підтримала клопотання захисника, а також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_9 наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Також суд заслухав думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, а також потерпілої та її представника, які заперечили проти задоволення клопотання захисника, посилаючись на невірну кваліфікацію дій ОСОБА_9 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Зазначене кримінальне правопорушення ОСОБА_9 скоєно 01 червня 2019 року, тобто станом на 02 листопада 2022 року, сплив трирічний строк давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, які вказували б на ухилення ОСОБА_9 від слідства або суду, вчинення нею в цей період інших злочинів. Таким чином будь-якого порушення перебігу строків давності судом першої інстанції не встановлено.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, виходячи із засад законності та дотримання розумних строків у кримінальному провадженні, продовження кримінального провадження відносно особи, щодо якої встановлені та підтверджені доказами підстави для закриття кримінального провадження, суперечить цим засадам.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що встановивши наявність відповідних, передбачених законом обставин, суд першої інстанції був зобов`язаний звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої, які зводяться до того, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати не за ст.118 КК України, а за ст.115 КК України, у зв`язку із чим звільнення її від кримінальної відповідальності неможливе, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.

Так, відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст. 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів провадження, судовий розгляд відносно ОСОБА_9 проводився з приводу обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України. Розгляд справи тривав з серпня 2019 року. При цьому судом були досліджені письмові докази, допитано обвинувачену, експерта.

Кримінальний процесуальний закон не наділяє суд правом до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить до дискреційних повноважень прокурора.

Поруч із цим, в ході тривалого розгляду справи, сторона обвинувачення не вказувала на необхідність зміни кваліфікації дії ОСОБА_9 та обсягу обвинувачення. Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання захисника про закриття кримінального провадження, обґрунтовано виходив із кваліфікації дій ОСОБА_9 за ст.118 КК України.

Що стосується питання тривалості розгляду кримінального провадження, то як визнає в своїй апеляційній скарзі і сама потерпіла, тривалий розгляд справи обумовлений об`єктивними обставинами, що пов`язані із звільненням судді ОСОБА_12 у відставку, епідеміологічною ситуацією в країні, а також введенням воєнного стану. Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких ознак затягування розгляду справи.

Твердження апеляційної скарги потерпілої про те, що суд попри обізнаність із фактом втрати речових доказів, а саме ножа та ножиць з плямами бурого кольору, безпідставно вирішив питання щодо їх знищення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки постановляючи рішення, яким закінчено судовий розгляд, суд мав вирішити питання, щодо долі речових доказів. Факт того, що вказані речові докази зникли, у зв`язку із чим проводиться службове розслідування, не відміняє такого обов`язку суду, оскільки у разі завершення службового розслідування та можливого віднайдення втрачених речових доказів, їх процесуальний статус має бути вирішений.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги потерпілої. Прийняте судом першої інстанції рішення ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження вимог норм кримінального процесуального закону, які є підставою для безумовного скасування ухвали не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376 ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022 року в кримінальному провадженні №0001791 від 01 червня 2019 року відносно ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4