Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1983/2022 Головуючий в першій інстанції:ОСОБА_1
Категорія справи: 537 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника засудженого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілим ОСОБА_6 на отримання правової допомоги, у кримінальному провадженні № 0003005 від 30 травня 2020 року щодо ОСОБА_10 .

Дана ухвала мотивована тим, що під час ухвалення вироку від 24 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 судом першої інстанції було вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у загальній сумі 22000,00 гривень.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_7 зазначає про те, що згадане рішення суду першої інстанції суперечить нормам закону і порушує право особи на компенсацію витрат на правову допомогу.

Всупереч наведених в оскаржуваній ухвалі висновків, підставою звернення до суду з клопотанням про відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, стало не вирішення цього питання Київським апеляційним судом в ухвалі від 16 вересня 2021 року, постановленій за результатами перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 , а не судом першої інстанції у вироку.

Апелянт посилається на те, що в матеріалах кримінальної справи № 753/10228/20 наявні докази на підтвердження наданих ним послуг потерпілому ОСОБА_6 , загальна вартість яких в суді апеляційної інстанції складає 22000,00 гривень, а саме: договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 червня 2020 року; додаткова угода № 1 від 05 січня 2021 року; акт № 6 прийому-передачі наданих послуг від 13 січня 2021 року; квитанції про сплату ОСОБА_6 коштів.

Будучи належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився та подав до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без його та потерпілого участі. За таких підстав, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника засудженого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , який вважав апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 необґрунтовано і просив залишити її без задоволення, прокурора ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи за клопотанням адвоката та кримінального провадження № 753/10228/20, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від його відбування з випробування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на засудженого обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Також цим вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , ухвалено стягнути на його користь з ОСОБА_10 : 27800,00 гривень матеріальної шкоди; 2000,00 гривень моральної шкоди; 15000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з даними вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 і представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

За результатами апеляційного розгляду ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року апеляційні скарги прокурора і представника потерпілого задоволені частково, а вирок суду першої інстанції змінено - перекваліфіковано дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, за якою йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наслідками розгляду касаційних скарг прокурора та представника потерпілого, постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року означені вище вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_10 залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу віднесено і витрати на правову допомогу.

Приписами ч. 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

У постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК України суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Зважаючи на те, що вироком суду першої інстанції від 24 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 питання про відшкодування потерпілому ОСОБА_6 витрат на правову допомогу вирішені, то наведені в оскаржуваній представником потерпілого ОСОБА_7 ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року мотиви є вірними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне розглянути по суті порушене адвокатом ОСОБА_7 в клопотанні та в апеляційній скарзі питання стосовно відшкодування потерпілому ОСОБА_6 витрат на правову допомогу, понесених в ході апеляційного перегляду кримінального провадження, яке не було вирішено ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до з п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20, Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юридичного спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Всупереч наведеному, адвокат ОСОБА_7 не надав належного підтвердження понесених потерпілим ОСОБА_6 в ході апеляційного розгляду витрат на правову допомогу. Зокрема, адвокатом не було надано розрахунку наданих послуг з детальним описом та оформлених у встановленому законом порядку документів, які б свідчили про оплату ОСОБА_6 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у даній справі.

При цьому, долучені адвокатом ОСОБА_7 квитанції, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме: № 336533 від 13 січня 2021 року про вартість послуги (складання апеляційної скарги) 7000,00 гривень; № 336538 від 26 березня 2021 року та № 336549 від 07 червня 2021 року про вартість послуг (представництво інтересів в апеляційному суді) по 5000,00 гривень, - не оформлені належним чином та з їх змісту неможливо встановити, хто саме здійснив оплату зазначених сум грошових коштів, тобто не доводять того, що такі витрати були понесені саме ОСОБА_6 .

Інформація, яка міститься в акті приймання правової (правничої) допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

До того ж, заявлена адвокатом вартість надання правових послуг очевидно не відповідає критеріям дійсних адвокатських витрат, їх необхідності, розумності та складності справи. Зокрема, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що в ході апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 185 КК України за участю представника потерплого ОСОБА_7 відбулося 3 судових засідання, тривалістю приблизно 34 хвилини, 06 хвилин та 55 хвилин.

Виходячи з вищенаведеного, з огляду на те, що розмір процесуальних витрат підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, то посилання адвоката ОСОБА_7 в наданих апеляційному суду письмових поясненнях на те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо він встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, є неприйнятними.

За таких підстав, оскільки адвокат ОСОБА_7 не надав належного документального підтвердження та не довів понесення потерпілим ОСОБА_6 процесуальних витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його вимог, що були сформульовані в клопотанні до суду першої інстанції та в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає також.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4