Справа № 461/3003/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/486/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0001255 за апеляційною скаргою з доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 10.05.2022 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Галицького районного суду м.Львова від 11.07.2017 року за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,-

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м.Львова від 10.05.2022 року, яким його, ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Призначено ОСОБА_6 остаточне покарання відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2017 року, у виді 5 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 - залишено без змін, у виді тримання під вартою у ДУ «Львівська УВП (№ 19)». Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахується з 15.03.2022.

На підставі ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з дня його затримання, тобто з 15.03.2019 року по 15.05.2019 року та з 15.03.2022 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після вступу вироку в законну силу заставу, визначену ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 19.03.2019 р. у розмірі 76840 грн. 00 коп., внесену за обвинуваченого ОСОБА_6 заставодавцем ОСОБА_10 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Львівській області - буде звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Скасовано арешт на гроші, накладений ухвалою Галицького районного суду м.Львова 26.03.2019 року.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив вирок в апеляційному порядку та просить даний вирок скасувати і винести справедливий вирок звільнивши його з під варти та повернути заставу в сумі 76840 грн., а також повернути незаконно забрані гроші в сумі 788 грн., які належать йому.

У доповнені до апеляційної скарги обвинувачений вже попросив призначити новий розгляд в суді першої інстанції

Апелянт зазначає що через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вирок підлягає скасуванню.

Вважає, що справа сфабрикована працівниками поліції, а докази сфальсифіковані, оскільки слідчий не дотримувався КПК, жоден з представлених судом доказів не доводить вину ОСОБА_6 .

Апелянт покликається, що у матеріалах справи немає жодного прямого чи речового доказу, які б підтвердили його вину. Кошти в сумі 788 грн., які були у нього вилучені не мають жодного відношення до псевдо потерпілого ОСОБА_11 . Псевдосвідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 давали заплутані, непослідовні свідчення, які не збігаються та суперечать одні одним і нічим не підтверджуються. Зазначає, що компанія, яка в «Криївці» пропила 950 гривень шукала когось із грішми, а знайшли його, який снідав біля готелю «Львів» і нікого не чіпав. Гаманець був знайдений на тротуарі, а у вироку в показах потерпілого ОСОБА_11 зазначено, що коли він вийшов із закладу то гаманець був у нього в кишені, стирчав. Після зустрічі з двома особами потерпілий помітив, що гаманець у нього відсутній і що нібито він помітив свій гаманець саме у його, ОСОБА_6, кишені куртки. Після розмови нібито ОСОБА_6 кудись пішов у невідомому напряму. Коли його поліція затримала, то грошей в гаманці не було і нібито ці гроші ОСОБА_6 намагався з гаманця витрусити коли потерпілий намагався його сфотографувати. Після цього ОСОБА_11 написав у поліцію заяву. Досудовим слідством та судом не з`ясовано взагалі чи було викрадення. Статури ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зовсім не співпадають у порівнянні зі статурою ОСОБА_6 . Є сумнівність у діях ОСОБА_11 щодо проведення якогось соціального експерименту о 06 год. ранку. Основним доказом неправдивості показань потерпілого є те, що він не може пригадати де саме віднайшов гаманець.

Показання свідка ОСОБА_12 взагалі не мають доказового значення вчинення нібито ним злочину. Це показання з чужих слів.

Покази ОСОБА_13 теж є нелогічними та надуманими бо досудовим слідством не встановлено коли був зроблений дзвінок. Так як вказують на 06 год. ранку, а події почались о 06:40 год. Нема витягу з журналу дзвінків у поліцію. Якщо ОСОБА_13 був в патрулі на автомобілі то де він доганяв ОСОБА_6? Чому тоді не допитані інші працівники поліції?

Апелянт наполягає, що ні судом, ні слідством не з`ясовано коли саме був дзвінок в поліцію зроблений про скоєння злочину. Покази працівників поліції по цьому факту є суперечливими, бо нібито о 06 год. але події почалися о 06:40 год. Не встановлено куди першочергово прибув поліцейський ОСОБА_13 . Якщо він працював у складі патруля мобільного, то чому інших поліцейських не допитано у справі?

На відеозаписі із ЛКП «Муніціпальна варта» відображено всі події 17.03.2019 року. Жодного натяку на викрадення немає. Агресії між чоловіками не вбачається. Лише невисокий чоловік на відео проявляє активність рухів, але його допитано працівниками поліції не було. Такі покази він давав в суді першої інстанції але їх враховано не було Спростування зі сторони прокурора його свідчень в суді першої інстанції не було. Відеоматеріалом від 17.03.2019 ЛКП «Муніципальна варта» підтверджується усі сумніви щодо ОСОБА_6. Є всі події відображені і факту викрадення немає.

Окремого сумніву викликає протокол огляду місця події 17.03.2019, де проводили огляд речей ОСОБА_6 : ніж, телефон - лежать на лавці, їх бачать поняті бачать, але ці речі не є об`єктом уваги слідчо-оперативної групи. Їх не вилучали. По дзвінка на телефоні могли б підтвердити або спростувати свідчення ОСОБА_16 . Нема у справі і четвертого фігурант, а низького зросту бо з ним ніхто слідчі дії не провів, а він є ключовою особою у справі. Відтак не зрозуміло, яким чином потерпілий впізнав ОСОБА_6 .? Як працівник поліції знав де шукати ОСОБА_6 , якщо між собою вони по телефону не контактували. Таким чином органи досудового розслідування припустилися значних помилок, які в суді першої інстанції не усунуто, а необхідність в цьому є тому вирок підлягає скасуванню. Відтак є сумніви у повноті, всебічності, неупередженості суду стосовно наявної вини в його, апелянта, діях.

Апелянт зазначає, що умови застави він не порушував, лікувався амбулаторно, суду надавав завчасно відповідні довідки, без причини не уникав явки в суд. Вживав ліки, які впливають на свідомість та координацію рухів. Тому зміна запобіжного заходу на взяття під варту є безпідставною.

Апелянт звертає увагу, що судовий розгляд розтягнувся на 3 роки через неявку псевдо потерпілих, свідків з невідомих причин, однак за це їх чомусь суд першої інстанції не притягував до адміністративної відповідальності. Судом не взяті до уваги його покази та ОСОБА_17 , які повністю спростовують покази псевдо потерпілого та його друзів, а прокурор ОСОБА_18 підтримав своїх друзів. Не з`ясовано в кого знаходився нібито зниклий гаманець, якого нібито на бруківці знайшли. Все це свідчить про порушення його процесуальних та конституційних прав на справедливий розгляд справи.

Апелянт вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2019 року близько 06 год. 46 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік закладу «Криївка», що на пл. Ринок, 14 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власного протиправного збагачення, повторно, викрав з кишені курточки ОСОБА_11 гаманець чорного кольору, в якому знаходились: студентський квиток, посвідчення водія, кредитна картка банку «Ощадбанк», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видані на ім`я останнього та грошові кошти в сумі 950 грн. Після чого його дії були викриті потерпілим ОСОБА_11 , але при цьому ОСОБА_6 , утримуючи майно та усвідомлюючи факт викриття своїх злочинних дій, витягнув з вищевказаного гаманця грошові кошти в сумі 950 грн. та викинув гаманець на бруківку, в подальшому з місця події втік, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 шкоди на суму 950 грн.

Заслухавши доповідача, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 , підтримане його захисником - адвокатом ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги з доповненням, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргуз доповненням, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_6 обрано покарання в межах санкції статі інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі, так як виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства. Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого злочину під час іспитового строку, особу обвинуваченого, який вину у скоєному не визнав, раніше судимий, покарання за попереднім вироком не відбув, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Пом`якшуючою покарання обставиною є важкий стан його здоров`я; обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Тобто суд першої інстанції підставно дійшов до переконання по необхідність призначення ОСОБА_6 мінімального покарання за ч.2 ст. 186 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів у вигляді позбавлення волі.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого в результаті вчинення злочину збитку або усунення заподіяної шкоди.

У вироку зазначено, що застава внесена за ОСОБА_6 була звернута в дохід держави у зв`язку з порушенням обвинуваченим умов перебування під заставою, а саме неявка пару разів у судові засідання суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі на оскарження ним ще і ухвали Галицького районного суду Львівської області від 15 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001255, якою ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то така ухвала була предметом розгляду суду апеляційної інстанції, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_19 , який представляв інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 , та залишена без змін.

Відповідно при винесені ухвали від 15.03.2022 судом першої інстанції були перевірені підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційні вимоги зазначені в апеляційній скарзі та доповненні до неї не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції та були предметом розгляду суду першої інстанції.

Так судом першої інстанції у вироку ретельно перевірено наявні в матеріалах справи докази, зокрема і диски з відеозаписами стосовно того де, як, коли і у кого перебував гаманець в якому були кошти в сумі 950 гривень, крадіжку яких саме вмінено в обвинувачення ОСОБА_6 . Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважав, що як окремо так і в сукупності в повній мірі доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом повно, всебічно та неупереджено досліджено матеріали справи, отримано безпосередньо в судовому засіданні покази обвинуваченого, потерпілого та свідків і їм дана належна правова оцінка. При цьому суд першої інстанції звертає увагу, що при відкритті матеріалів за ст. 290 КПК України, з якими обвинувачений знайомився за участю свого захисника, будь-яких зауважено по справі зі сторони захисту щодо невідповідності документам вимогам КПК не було висловлено. Зокрема не було зауважень і до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 від 17.03.2019 де він про гаманець розповідає.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у пред`явленому обвинувачені суд першої інстанції детально дослідив в повному обсязі докази, які повністю підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:

- показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , який надав пояснення про те, що він з другом 17.03.2019 року зранку вийшов з закладу. В нього з кишені виступав гаманець. Він зустрівся з двома особами, один з яких був ОСОБА_6 . Поспілкувавшись, він помітив, що в нього відсутній його гаманець. При цьому побачив, що у ОСОБА_6 в куртці знаходиться його гаманець. ОСОБА_6 заперечував, що брав його гаманець. Після чого ОСОБА_6 пішки кудись пішов. Друг потерпілого зателефонував в поліцію. Коли поліція затримала ОСОБА_6 - у гаманці вже не було грошей, а гаманець ОСОБА_6 витряхнув. Коли потерпілий намагався сфотографувати ОСОБА_6 , той намагався вибити йому з рук телефон. Після чого він написав заяву в поліцію;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який надав пояснення про те, що 17.03.2019 року він разом з потерпілим спілкувались з ОСОБА_6 . Під час спільної розмови з ОСОБА_6 , потерпілий останньому сказав, що ОСОБА_6 в нього викрав гаманець з грошима. Свідок ОСОБА_12 також пояснив, що, на його думку, у ОСОБА_11 гаманець з грошима вкрав ОСОБА_6 ;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який надав пояснення про те, що працював патрульним поліції УПП у Львівській області. Вранці 17.03.2019 року він заступив на чергування. Приблизно о 6 годині двоє хлопців повідомили йому, що в них двоє осіб відкрито викрали гаманець. Вони також повідомили прикмети осіб, які скоїли грабіж. Інший екіпаж поліції затримав співучасника ОСОБА_6 . Хлопці, які зателефонували до поліції впізнали його. Пізніше був затриманий сам ОСОБА_6 . Потерпілий з другом повідомили свідку, що вони намагались повернути гаманець, але їм погрожували ножем, тому вони перестали переслідування;

- постановою про визнання предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 17.03.2019 року та протоколом огляду місця події від 17.03.2019 року, якими підтверджується вилучення в обвинуваченого ОСОБА_6 під час затримання грошових коштів;

- оглянутим в судовому засіданні DVD-R диском, яким підтверджується вилучення в обвинуваченого ОСОБА_6 грошей під час затримання;

- протоколом огляду предмету від 17.03.2019 року та постановою про визнання предметів речовими доказами від 17.03.2019 року, якими підтверджується, що гаманець належав потерпілому ОСОБА_11 ;

- протоколом огляду предмету від 20.03.2019 року та оглянутим в судовому засіданні DVD-R диском, які підтверджують факт спілкування ОСОБА_6 з потерпілим і дії ОСОБА_6 , які, на думку суду, підтверджують викрадення грошей.

Апеляційні вимоги обвинуваченого правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається, відповідно апеляційна скарга з доповнення обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу з доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 10.05.2022 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: