Справа № 930/50/21
Провадження № 1-кп/930/105/2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2022 року Немирівський районний суд

Вінницької області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Немирів клопотання захисника ОСОБА_4 Кожокаря ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000032 від 24.08.2020 року відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Торчин Хмільницького району Вінницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , громадянин України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2021 до Немирівського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000032 від 24.08.2020 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

26.12.2022 в судовому засіданні захисник ОСОБА_5 Присяжнюка ОСОБА_8 завив клопотання про зміну запобіжного заходу, відповідно до якого просив суд, змінити ОСОБА_5 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, в судовому засіданні допитані всі свідки, долучені письмові докази стороною обвинувачення, що вказує на неможливість ОСОБА_5 будь-яким чином вплинути на свідків чи спотворити докази.

Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути ( пункт з мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № І-р/2017).

Враховуючи в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України; його вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його проживання, має постійне місце проживання, двох не повнолітніх дітей, що потребують його піклуванню, до взяття під вартою був працевлаштований (не офіційно), який характеризується безпосередньо, компрометуючих матеріалів на ОСОБА_5 прокурор на даній стадії не володіє та враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, те, що обвинувачений ОСОБА_9 більше 2 років перебуває під вартою без належного доведення стороною обвинувачення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу, сторона захисту клопоче про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашні арешт.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Сторона захисту вважає, що застосування домашнього арешту до ОСОБА_5 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Обвинувачений має постійно місце проживання за адресою:

АДРЕСА_2 Майданюк ОСОБА_10 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував, вказуючи на те, що на даній стадії розгляду справи відпали ризики передбачені ст.. 177-178 КПК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 , своє клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання захисника, підтримав та просив суд його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 , при вирішенні вказаного питання покладається на розсуд суду.

Суддя заслухавши учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Стаття 177 КПК України передбачає що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.

Згідно п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд приходить до висновку, що зважаючи на кримінальне правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, також суд бере до уваги, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання,є батьком двох неповнолітніх дітей, суд також бере до уваги думку захисника і про прокурора, які вказують на те, що на даній стадії судового розгляду передбачені ст. 177 КПК України відпали.

А тому суд приходить до висновку, що для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, буде достатньо застосовувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Змінити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 діб, тобто до 23 лютого 2023 року, за місцем проживання: АДРЕСА_2 .

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , з-під варти в залі суду, негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1. Прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

2. Не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

3. Повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

Ухвала в частині заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Встановити строк дії даної ухвали з 26.12.2022 року до 23.02.2023 року включно.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1