В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 285/5086/22

Провадження № 1-кп/0285/260/23

31 січня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

за секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Звягель кримінальне провадження № 0000243, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.09.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Токарів Новоград-Волинського району Житомирської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, офіційно не працюючий, не одружений, РНОКПП НОМЕР_1 , судимий 19.05.2022 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

встановив :

21 серпня 2022 року близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_3 вирішив порушити недоторканість житла та проникнути до підвального приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому зареєстрований та проживає ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 , з метою, щоб перепочити та вжити продукти харчування.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до підвального приміщення житлового будинку, без розриву в часі ОСОБА_3 умисно, маючи умисел на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному право на недоторканість житла та недопущення проникнення до житла чи іншого володіння особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, проти волі законного володільця ОСОБА_5 , відчинив вікно, призначене для подачі продуктів харчування, та незаконно проник до прибудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно проник до житлового будинку ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає останній з родиною за обставин, зазначених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, просив суд призначити якнайм`якіше покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув. В заяві просив судове засідання провести без його присутності. Цивільний позов не заявляв. Просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, є логічними і послідовними та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши сукупність доказів, суд прийшов до висновку, що умисні дії ОСОБА_3 щодо незаконного проникнення до житла особи слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України як порушення недоторканості житла.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Згідно ст. 66 КК України, як пом`якшуючу покарання обставину суд враховує щире каяття ОСОБА_3 .

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При обранні виду покарання суд враховує особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відсутність на утриманні неповнолітніх дітей, наявність постійного місця проживання, негативну характеристику за місцем проживання, вчинення умисного кримінального правопорушення в період іспитового строку за вчинення умисного корисливого тяжкого злочину, судимість за який у встановленому законом порядку не знята і не погашена, тобто, ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, той факт, що на обліку в наркологічному кабінеті та психіатричному кабінеті не перебуває, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, який свою вину у скоєному визнав, щиро розкаявся.

Також суд позбавлений можливості призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу чи виправних робіт, оскільки останній не працевлаштований.

Зважаючи на викладене суд вважає за доцільне призначити покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 1 ст. 162 КК України.

Остаточне покарання за сукупністю вироків необхідно визначити за правилами ст. 71 КК України із застосуванням правил складання покарань, визначених ч. 1 ст. 72 КК України, приєднавши частково невідбуту частину покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19.05.2022 року.

На думку суду саме таке покарання сприятиме досягненню мети покарання, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_3 та попередження ухилення від відбування покарання, враховуючи той факт, що суд змушений був застосовувати привід останнього в судове засідання, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Арешт на майно ОСОБА_3 не накладався. Судові витрати, речові докази, викривачі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України із застосуванням правил складання покарань, визначених ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19.05.2022 року у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 31 березня 2023 року включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку, взявши його під варту з зали суду.

Строк відбування покарання обраховувати з моменту затримання.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1