УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2022 року

м. Полтава

Справа 554/11499/22

Провадження 1-кс/554/12361/2022

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України

в Полтавській області капітана юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000152 від 14.10.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до клопотання встановлено, що мешканець Донецької області громадяни України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання наказу військового командування збройних сил російської федерації в рамках так званої «спеціальної військової операції» збройних сил російської федерації проти України, перетнув адміністративний кордон Автономної Республіки Крим з Херсонською областю та в`їхав на окуповану російськими військами територію, направляючись в Херсонську область.

31.07.2022 під час бойового зіткнення зі Збройними силами України вищезазначений громадянин був захоплений у полон, а його злочинні дії участь у діяльності незаконного збройного формування, припинена.

У ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001275 від 13.09.2022, вищевказаній особі у зв`язку з наявністю достатніх доказів, у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК України.

Постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора від 14.10.2022, матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 виділені в окреме провадження 0000152 від 14.10.2022.

Так, санкція ч. 2 ст. 111 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна; ч. 7 ст. 111-1 КК України позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої; ч. 2 ст. 260 КК України позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою збереження речових доказів кримінального правопорушення, посилаючись на положення ст.ст. 40, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, прокурор просить накласти арешт на вище зазначене майно, яке було виявлене під час проведення огляду місця події від 15.09.2022 року, з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання вимог клопотання в повному обсязі та просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чино, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Більш того, володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету, відповідно до положень ст. 170 цього кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, згідно витягу з ЄРДР, в провадженні ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України

в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0000152 від 14.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що мешканець Донецької області громадяни України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання наказу військового командування збройних сил російської федерації в рамках так званої «спеціальної військової операції» збройних сил російської федерації проти України, перетнув адміністративний кордон Автономної Республіки Крим з Херсонською областю та в`їхав на окуповану російськими військами територію, направляючись в Херсонську область.

31.07.2022 під час бойового зіткнення зі Збройними силами України вищезазначений громадянин був захоплений у полон, а його злочинні дії участь у діяльності незаконного збройного формування, припинена.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчим доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому клопотання про накладення арешту на вказане майно підлягає задоволенню.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином, не накладення арешту на майно підозрюваного, не дозволить досягнути завдання Кримінального кодексу України, передбаченого ч. 1 ст. 1 КК України, зокрема правове забезпечення охорони громадської безпеки та конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, запобігання кримінальним правопорушенням, а також не дозволить досягти мети покарання, яке, згідно ч. 1 ст. 50 КК України є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України

в Полтавській області капітана юстиції ОСОБА_3 погоджене прокурором Офісу генерального прокурора України ОСОБА_5 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000152 від 14.10.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості, належний на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим відділу поліції, на якого покладається обов`язок визначення місця зберігання майна, щодо якого застосовано арешт.

Ухвала підлягає виконанню з урахуванням вимог постанови КМУ № 1104 від 19 грудня 2012 року про «Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони мають право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст.174 КПК України

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час її проголошення з дня отримання копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1