Справа № 175/367/19
Провадження № 1кп/202/106/2022
УХВАЛА
Іменем України

09 листопада 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0001509 від 31 жовтня 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Гомель, Білорусь, громадянин України, освіта середня, офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останні рази:
- 12.04.2005 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 8 місяців;
- 01.03.2011 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України, до позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна. 17.04.2018 року звільнений з місць позбавлення волі по закінченню строку покарання;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимий, останні рази:

- 27.07.2018 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, освіта вища, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимий:

- 17.07.2013 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч.2 ст.286 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 19.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вироку скасовано в частині призначення покарання за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Звільнений 14.10.2017 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 4 дні;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, освіта середня, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 , на підставі ст.89 КК України раніше не судимий;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового слідства та під час судового розгляду не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисники та обвинувачені заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством та заявили про можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченим з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачені мають постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , та сам обвинувачений послались на рішення Європейського суду з прав людини яким констатовано порушення судом розумного строку розгляду справи, що, на їх думку, є підставою для зміни запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, враховуючи принцип поваги до свободи особистості, мету застосування запобіжного заходу, суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, хоча але зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Так, жоден з обвинувачених офіційно не працевлаштований, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у чинені злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України, при цьому ч. 4 ст. 187 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих їм злочинів та покарання, яке їм загрожує, у разі визнання їх винуватими, існує реальний ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинувачених оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.
На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Суд визначає максимально можливий строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, передбачений статтею 197 КПК України, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та значну складність справи, яка потребує тривалого часу для її судового розгляду. При цьому відсутні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики зникнуть протягом дії ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам.

При цьому суд враховує і той факт, що в Україні оголошено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками не наведено.
Ураховуючи викладене, суд вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які хоча і зменшились, але у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, тому підстави для продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним.

Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, та рішення Європейського суду з прав людини щодо ОСОБА_12 , виходить за межі розумного строку, але тривалий розгляд справи перш за все обумовлений поведінкою сторони захисту, так обвинувачені періодично відмовлялись від продовження судового розгляду посилаючись на стан здоров`я, декілька судових засідань не відбулось у звзяку з хворобою обвинуваченого, захисники з різних підстав декілька разів не з`являлись в судове засідання на завчасно погоджену дату судового засідання.

Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 07.01.2023 року, включно.
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий ОСОБА_13