печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_2.,

при секретарі: ОСОБА_3.,

за участю представників власника майна: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000043, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000043.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2021 року у справі № 463/8156/21 накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок загальною площею 476 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано без передбачених законом підстав. Відсутні та не зазначені докази того, що арештоване майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, не містить будь яких відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій. Слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора не взяв до уваги, що у матеріалах кримінального провадження № 0000043 від 16 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, в межах якого накладено арешт, відсутні суспільно небезпечні наслідки як такі. Також у кримінальному провадженні відсутні заяви осіб про спричинення їм будь яких збитків. Окрім цього, збитки як і на час реєстрації кримінального провадження, так на час накладання арешту на майно, а також і на даний час у цьому провадженні відсутні.

Крім того, відповідно до висновку експерта № 18-22 від 07.09.2022 року за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, експерт прийшов до висновку, що: «Завершений будівництвом індивідуальний житловий будинок ОСОБА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :07:007:0315, по АДРЕСА_1 побудований у відповідності до вимог будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку виданого 17.12.2020 року реєстраційний № ЄДЕССБ ВР01: НОМЕР_1 , а саме фактичні відстані від житлового будинку до меж червоних ліній, мінімально допустимі відстані до меж земельної ділянки відповідають відстаням зазначеним у будівельному паспорті, також відповідає основним параметрам «Ескізу намірів забудови будівництва садибного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 » складеного 2020 року ТзОВ «Фазис» та вимогам Державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення».

Таким чином, органом досудового розслідування не доведено, які конкретні потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора та, у подальшому, ухвалі слідчого судді про накладення арешту на майно, а також в чому полягає завдання, для виконання якого слідчий та прокурор зверталися із клопотанням про арешт майна, оскільки невідомо в чому саме проявилися шахрайські дії та які документи підроблені.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився, адвокат ОСОБА_5. подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги клопотання підтримує, просить задовольнити з підстав в ньому наведених.

Прокурор у судове засідання не з`явився, до суду звернувся із заявою про розгляд клопотання без його участі, проти вимог клопотання заперечив. Зазначив, що арешт на житловий будинок накладено обґрунтовано, на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, підстави для арешту майна не відпали.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні представника особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що у провадженні слідчого відділу Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000043 від 16 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.

На даний час, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000043 від 16 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України. Процесуальне керівництво - Офісом Генерального прокурора.

В рамках вказаного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2021 року у справі № 463/8156/21 накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок загальною площею 476 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказаний арешт на нерухоме майно накладався, оскільки воно відповідало критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, може містити відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володати своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що згідно із Витягу Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, житловий будинок, збудований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :07:007:0315, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів клопотання вбачається, що на час розгляду провадження ОСОБА_1 не повідомлено про підозру в даному кримінальному провадженні.

Також, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано суду доказів на підтвердження того, що арештоване майно містить сліди вчинення кримінального правопорушення та яким ознакам ст. 98 КПК України воно відповідає.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий/прокурор зазначає у своєму клопотанні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статгі 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Разом з тим, при розгляді клопотання про скасування арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту.

Прокурором не доведено та не зазначено конкретних фактичних обставин (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), які виправдовували б такий спосіб втручання у власність ОСОБА_1 .

Крім того, слідчий суддя бере до уваги доводи представника власника майна ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4., що відповідно до висновку експерта № 18-22 від 07.09.2022 року за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, експерт прийшов до висновку, що: «Завершений будівництвом індивідуальний житловий будинок ОСОБА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :07:007:0315, по АДРЕСА_1 побудований у відповідності до вимог будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку виданого 17.12.2020 року реєстраційний № ЄДЕССБ ВР01: НОМЕР_1 , а саме фактичні відстані від житлового будинку до меж червоних ліній, мінімально допустимі відстані до меж земельної ділянки відповідають відстаням зазначеним у будівельному паспорті, також відповідає основним параметрам «Ескізу намірів забудови будівництва садибного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 » складеного 2020 року ТзОВ «Фазис» та вимогам Державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення».

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0000043 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2021 року у справі № 463/8156/21 на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок загальною площею 476 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скасувати заборону для будь-яких фізичних та юридичних осіб на вчинення будь-яких дій пов`язаних із перебудовою, добудовою, виділом, поділом об`єкта, переходом права власності, зокрема продажу через електронні торги вказаного майна, а також заборони суб`єктам державної реєстрації прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_2