МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
"29" листопада 2022 р. Справа № 370/1982/22

Макарівський районний суд Київської області

в складі: судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, інші учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_3

захисник ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Макарівського районного суду Київської області в смт Макарів Бучанського району Київської області

кримінальне провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України,

встановив:

в підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на те, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 в ніч з 29.08.2022 року на 30.08.2022 року, точний час встановити не сталося можливим, знаходячись в кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи та розуміючи, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, оскільки ОСОБА_5 є співмешканцем її тітки - ОСОБА_7 , маючи умисел на розбещення малолітньої особи та вчинення щодо неї розпусних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб, використовуючи безпорадний стан потерпілої, який виражався в тому, що вона не могла правильно розуміти сутність та характер вчинюваних з нею розпусних сексуальних дій через свій вік, умисно застосував до неї дії сексуального характеру, а саме: вчинив фізичне розбещення, що полягало у розпусних діях сексуального характеру, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, яке виразилося в непристойних дотиках руками та статевим органом до її тіла, з метою викликати статеве збудження, чим порушив статеву недоторканність малолітньої ОСОБА_6 , її нормальний психічний та соціальний стан.

Таким чином, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а саме у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Андріївка Макарівського району Київської області, громадянин України, працюючий на посаді слюсаря-ремонтника в УЦР СРО ТМ «Київські теплові мережі», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

У ході розслідування 31.08.2022 року на підставі п.3 ч.1 ст.276, ч.1 ст.78 КІІК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджуються зібраними на даний час доказами, що містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування: протоколом огляду місця події від 30.08.2022 року; допитами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , показами потерпілої ОСОБА_9 ; слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_7 ; показами підозрюваного ОСОБА_5 , іншими матеріалами кримінального провадження.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 є згідно ч.2 ст.177, ст.194 КПК України наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, а також наявність ризиків того, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, може переховуватись від суду (ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_5 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, то обвинувачений не має на утриманні неповнолітніх дітей. Цивільна дружина з малолітньою донькою на даний час емігрувала за кордон до Ірландії, тому обвинувачений не пов`язаний будь-якими зобов`язаннями перед родиною, та розуміння ним високої вірогідності засудження до реального строку покарання, є зацікавленим аби залишити місце проживання, переховуватись від суду, щоб уникати кримінальної відповідальності, що ускладнить судовий розгляд провадження та прийняття остаточного законного рішення в розумні строки.

ОСОБА_5 схильний до незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні (ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України), що підтверджується спробою підкупом малолітньої потерпілої ОСОБА_6 та її матері, допитаної в якості свідка ОСОБА_10 .

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України серед іншого визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, враховуючи вище викладене, аналізуючи зібрані в сукупності докази, можливо прийти до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора з посиланням на те, що вирішення цього клопотання суперечить вимогам ст.314 КПК України. Обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину не є підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Потерпіла в теперішній час перебуває за межами країни. Обвинувачений працював, а побутова характеристика в частині зловживання алкоголем не відповідає довідці лікаря про те, що обвинувачений не звертався до лікаря-нарколога.

Заслухавши учасників судового засідання, суд дійшов наступного.

30.08.2022 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №00022695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Згідно ухвали Макарівського районного суду Київської області від 31.08.2022 року №370/1251/22 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції строком до 30.10.2022 року, який продовжений до 30.11.2022 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області №370/1251/22 від 26.10.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи зі змісту ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Звертаючись з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор при розгляді клопотання довів про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, що підтверджується матеріалами проведення досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події, допитами свідків, слідчим експериментом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, необхідність задоволення клопотання вбачається й через призму декількох рішень ЄСПЛ, висновки яких прямо кореспондуються з положеннями ч.2 ст.8 КПК України, де зазначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З практики ЄСПЛ вбачаються принципи конвенційного прецедентного права, як підстави для відмови в звільненні особи з-під варти, а саме: 1. ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСППЛ «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969 року; 2. ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя ( рішення ЄСППЛ «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968 року).

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

В рішеннях Європейського суду існує розширене трактування терміну обґрунтована підозра, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п.32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), що будь-яка стороння особа може бути переконаною в тому, що ця особа причетна до даного кримінального провадження.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, який за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, може впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам, а тому суд дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Керуючись вимогами ст.314, 315 КПК України, суд

у х в а л и в:

клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Обрати до обвинуваченого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції за адресою: вулиці Дегтярівська, 15, місто Київ, на строк 60 днів, а саме: до 27.01.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена.

Підготовче судове засідання відкласти на 22.12.2022 року на 14.00 годину.

Резолютивна частина ухвали складена 29.11.2022 року.

Повний текст ухвали буде оголошено 01.12.2022 року о 13.00 годині в залі судових засідань №1 Макарівського районного суду Київської області.

Суддя