Справа № 345/1158/22
Провадження № 11-кп/4808/547/22
Категорія ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, громадянина України, неодноразово судимого, востаннє 22.10.2021 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком 5 років, покарання відбув,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4(чотири) місяці позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за кожною вимогою. А також покладено на нього обов`язок повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Злочин вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин.

25.01.2022 близько 22:20 год. ОСОБА_9 перебував в АДРЕСА_2 , де побачив потерпілого ОСОБА_10 . В той час у ОСОБА_9 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме чоловічої барсетки, яка належала ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, зайшов вслід за потерпілим ОСОБА_10 всередину під`їзду будинку АДРЕСА_2 , та, підійшовши ззаду, наніс йому удар кулаком в ліву частину обличчя. В той час, коли ОСОБА_10 повернувся обличчям до ОСОБА_9 , останній, шляхом ривка, відкрито викрав чоловічу барсетку з маркуванням «L&H», вартістю 193 грн., в якій знаходилися мобільний телефон марки «ZTE Blade A7s 2020» моделі «ZTE А7020», вартістю 2697 грн., в чохлі-книжці для мобільного телефона марки «ZTE Blade Als 2020», вартістю 83 грн., з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» номер НОМЕР_1 , вартістю 25 грн., та грошові кошти в сумі 35 грн., які належали потерпілому ОСОБА_10 .

Із викраденими речами ОСОБА_10 покинув місце вчинення злочину та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив, потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3030 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорює висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій. А також посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та безпідставного незастосування ст.69 і ст.75 КК України.

Вказує на те, що в його діях дві пом`якшуючі обставини, а саме: щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду.

Зазначає на те, що призначене йому покарання за ч.2 ст.186 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за його наслідками та йому, як особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що призначаючи йому покарання Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області неналежним чином врахував тяжкість вчиненого ним злочину та його особу, зокрема те, що: має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, так як проживає з батьками, позитивно характеризується за місцем проживання, його відношення до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують покарання.

Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України та 75 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підтримав вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин наведених у вироку, підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом всебічно, повно та об`єктивно досліджені у ході судового розгляду. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує на те, що призначене йому покарання є надто суворим.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обтяжуючих обставин.

Зокрема, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 66 КК України визнав обставиною, яка пом`якшує покарання часткове відшкодування завданого збитку. Враховуючи те, що обвинувачений спершу не в повному обсязі визнав вину у вчиненні злочину, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з його сторони відсутнє щире каяття за вчинене правопорушення.

При цьому, як вбачається з вироку, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений на обліку у психіатра та нарколога не числиться, має постійне місце проживання, відсутні характеристики щодо нього. Однак, ОСОБА_9 офіційно непрацевлаштований, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин проти власності, що вказує на відсутність у нього критичної оцінки своїх дій та його небажання вести законослухняний спосіб життя й дотримуватися загальноприйнятих правил поведінки.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого та призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч.2 ст. 186 КК України, яке буде достатнім та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст.186 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування ст.75 КК України у даному конкретному випадку є неможливим та таким, що не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В даному ж випадку, враховуючи дані, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_9 , приймаючи до уваги, що він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення аналогічних правопорушень, однак на шлях виправлення не став, а продовжив злочинну діяльність, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про неможливість його звільнення від відбування покарання та призначив йому реальне покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини неможна вважати такими, що свідчать про необхідність пом`якшення покарання або звільнення від покарання, оскільки покарання призначене обвинуваченому судом першої інстанції є законним та справедливим.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування чи зміни не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5