Справа № 351/1722/22
Провадження № 1-кп/351/59/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження № 0000114відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, українця, розлученого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.1 ст. 164 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), за наступних обставин.

Так, 23 грудня 2013 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення у цивільній справі №346/7421/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі по 450 грн., щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, починаючи з 29.11.2013 року.

На виконання вказаного рішення 29.01.2014 старшим державним виконавцем Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження №41775904.

Однак, ОСОБА_5 від сплати аліментів злісно ухиляється, у визначеному судовим рішенням порядку грошові кошти на утримання дітей не виплачує, внаслідок чого, станом на 01.11.2022, заборгованість зі сплати аліментів складає 242 979,00 грн.

Так, у відповідності до ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини ( ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» ).

Згідно положень, визначених ч.1 ст.3 Конвенції ООН, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України - при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений також в ст.180 Сімейного Кодексу України.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Однак, ОСОБА_5 від сплати аліментів злісно ухиляється у визначеному судовим рішенням порядку грошові кошти на утримання дітей не виплачує, не працевлаштовувався та заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, на попередження державного виконавця про необхідність сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого в період з 29 листопада 2013 року по 01 листопада 2022 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 242 979,00 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 грубо порушує обов`язки, покладені на нього судовим рішенням та визначені нормами Конституції України і Сімейного кодексу України, та посягає на нормальний розвиток і здоров`я дітей.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав. Пояснив, що має троє неповнолітніх дітей. Про рішення суду про стягнення з нього аліментів йому відомо. Зазначив, що раніше частково сплачував аліменти, однак, на даний час близько півтора року не платив їх. Йому відомо, що в нього існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі близько 230 000 грн.. Вказав, що аліменти на сплачував, оскільки ніде не працював та доходів не мав. Під час судового розгляду кримінального провадження заборгованість по аліментах не погашав. Просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_10 подала до суду заяву, в якій просила дане кримінальне провадження розглядати у її відсутності, надані нею на досудовому розслідуванні покази підтримує в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Снятинським відділом ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), сума заборгованості ОСОБА_5 по сплаті аліментів станом на 01.11.2022р. становить 242 979,00 грн.

Відповідно до ст. 349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, пересвідчився у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм про позбавлення права оскарження обставини, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку. Таким чином, суд визнав недоцільним дослідження доказів кримінального провадження щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечували учасники судового провадження.

Оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Тому дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст. 164 КК України, оскільки він вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_5 про часткову сплату аліментів, оскільки відповідно до наданогоСнятинським відділом ДВС у Коломийському районі розрахунку заборгованість обвинуваченого по сплаті аліментів станом на квітень 2018р. становить 1350,00 грн. та надалі жодної сплати коштів обвинуваченим ОСОБА_5 проведено не було.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є проступком, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який характеризується задовільно за місцем проживання, неодноразово з`являвся у стані алкогольного сп`яніння, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.

До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченого суд відносить щире каяття у вчиненному.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Суд вважає, що наведена пом`якшуюча покарання обставина, відсутність обставин, що обтяжують покарання, його ставлення до вчиненого, щире каяття, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч.1 ст. 164 КК України у виді арешту.

На думку суду такепокарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті, визначеній у ст. 50 КК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 371, 373- 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речовий доказ: виконавче провадження стосовно ОСОБА_5 , яке передано на відповідальне зберігання Снятинському відділі державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західної міжрегіональної юстиції (м. Івано-Франківськ), залишити на зберіганні в Снятинському відділі державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західної міжрегіональної юстиції (м. Івано-Франківськ).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1