В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1257/22

Провадження № 1-кп/348/117/23

03 лютого 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області, громадянки України, яка має повну загальну середню освіту, одруженої, яка утриманців не має, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимої, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Красна, Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, розлученого, який утриманців не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Обвинувачена ОСОБА_5 8 травня 2022 року перебувала у будинку потерпілої ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де побачила банківську картку останньої від АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , після чого у обвинуваченої ОСОБА_5 виник умисел на її таємне викрадення.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, 08,05.2022 у світлу пору доби діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи особисті корисливі мотиви на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, таємно викрала з будинку потерпілої ОСОБА_7 банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 та яка відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» й абзацу 2 статті "І Закону України «Про інформацію» є документом, після чого покинула приміщення будинку.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб із обвинуваченим ОСОБА_6 , знаючи пін-код до викраденої банківської картки банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_7 , умисно, без відома потерпілої, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи особисті корисливі мотиви на незаконне збагачення, в період воєнного стану введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжений Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», прийнятого Законом України від 21.05.2022 №7389-ІХ, з 5 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, в банкоматі, який знаходиться в смт. Ланчин, вул. Незалежності, 86 А Надвірнянського району Івано-Франківської області 8 травня 2022 року о 12 год. 07 хв. здійснили одну операцію зі зняття коштів із рахунку потерпілої НОМЕР_2 , відкритого у АТ КБ "ПриватБанк", та заволоділи грошовими коштами на суму 2600 гривень, чим спричинили потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом на заволодіння грошовими коштами, обвинувачена ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб із обвинуваченим ОСОБА_6 , знаючи пін-код до вищевказаної банківської картки банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , умисно, без відома потерпілої, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи особисті корисливі мотиви на незаконне збагачення, переконавшись у тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, в період воєнного стану введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжений Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», прийнятого Законом України від 21.05.2022 №7389-ІХ, з 5 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, приблизно о 15 годині 30 хвилин 13.05.2022 за допомогою вище вказаної картки оплатили продукти харчування на суму 201,80 грн., які придбали на АЗС «22» в с. Добротів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та о 16 годині 13 хвилин 13.05.2022, в банкоматі, який знаходиться в смт. Ланчин, вул. Незалежності, 86 А Надвірнянського району Івано-Франківської області здійснили одну операцію зі зняття коштів із рахунку потерпілої НОМЕР_2 , відкритого у АТ КБ "ПриватБанк" та заволоділи грошовими коштами на суму 3200 гривень, чим спричинили потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 завдано майнову шкоду на загальну суму 6001,80 гривень.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

У сукупності ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357 та ч.4 ст. 185 КК України.

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 та ч. 4 ст. 185 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялася, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і вона їх у повному обсязі підтверджує та суду пояснила, що в травні місяці 2022 року вона викрала у потерпілої ОСОБА_7 карту Приватбанку та разом з ОСОБА_6 двічі зняли з карти гроші та купили продукти на заправці. Зазначила, що у вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, матеріальну шкоду потерпілій відшкодувала, обіцяла в подальшому подібного не скоювати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує та суду пояснив, що дійсно в травні місяці 2022 року ОСОБА_5 запропонувала йому зняти гроші з банківської карти, яку вона викрала у потерпілої ОСОБА_7 . Вони разом з ОСОБА_5 двічі зняли з карти гроші та купили продукти на заправці. Зазначив, що у вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, матеріальну шкоду потерпілій відшкодував повністю, обіцяв подібного не вчиняти.

Покази обвинувачених є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, однак, подала до суду заяву, в якій просить судові засідання по кримінальному провадженню проводити без її участі. Претензій до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона не має. Просить їх суворо не карати, зазначила, що шкода, завдана злочином, їй відшкодована.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, допитавши обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

При цьому, суд вважає, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів та за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації їх дій сторонами не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до кримінального проступку та тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 суд визнає щире каяття у вчиненому, оскільки обвинувачена повністю визнає свою вину, щиро розкаялася перед судом, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена в суді давала послідовні визнавальні показання, а також добровільне відшкодування завданих потерпілій збитків.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд також враховує висновок досудової доповіді відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , згідно якого остання має високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства.

При призначені покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи обставини вчинених нею кримінальних правопорушеь, спосіб вчинення таких і мотиви, форму вини, обстановку вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК України є не судимою, її посередню характеристику за місцем проживання, те, що вона на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває, її процесуальну поведінку в судовому засіданні та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ст.50 КК України, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченої не має та просила її суворо не карати.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Конкретні обставини вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень оцінені судом повно та всебічно, при цьому також враховується наведені вище характеризуючи дані обвинуваченої.

Міра покарання встановлюється судом з урахуванням вищезазначених обставин справи, з врахуванням позиції державного обвинувачення.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Зазначені дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю сукупності пом`якшуючих покарання обвинуваченої обставин, з істотним зниженням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, беручи до уваги думку державного обвинувачення та потерпілої, суд вважає можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.185 КК України у виді громадських робіт.

За ч.1 ст. 357 КК України суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, остаточне покарання ОСОБА_5 необхідно призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначивши покарання за кожен злочин окремо, і остаточне покарання призначити шляхом повного складання покарань у виді громадських робіт та штрафу.

Разом із тим, із змісту ч. 3 ст. 72 КК України вбачається, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2033 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання. Штраф як основне покарання, призначений за один із злочинів, не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) та за сукупністю вироків (ст.71 КК України).

Таким чином, суд доходить висновку, що покарання у виді штрафу, призначене за даним вироком, слід виконувати самостійно.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає щире каяття у вчиненому, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся перед судом, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений в суді давав послідовні визнавальні показання, а також добровільне відшкодування завданих потерпілій збитків.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд також враховує висновок досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно якого останній має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, спосіб вчинення такого і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується з негативного боку, на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває, його процесуальну поведінку в судовому засіданні та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ст.50 КК України, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та просила його суворо не карати.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення оцінені судом повно та всебічно, при цьому також враховується наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого.

Міра покарання встановлюється судом з урахуванням вищезазначених обставин справи, з врахуванням позиції державного обвинувачення.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Зазначені дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю сукупності пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, беручи до уваги думку державного обвинувачення та потерпілої, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.185 КК України у виді громадських робіт.

На думку суду дане покарання є необхідним і достатнім для можливого перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і що цілком відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Міра запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні обвинуваченій ОСОБА_5 не обиралася та підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Міра запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні обвинуваченій ОСОБА_6 не обиралася та підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;

- за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України, шляхом повного складання покарань призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесяти) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 3 статті 72 КК України покарання, визначене ОСОБА_5 у виді штрафу у розмірі 850, 00 грн. виконувати самостійно.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

Після набрання вироком законної сили, речові докази по справі:

-CD-R диск з інформацією, яка належить АТКБ «ПриватБанк» -залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000131;

-банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 разом із коробкою, які, знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000131 повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1