Справа № 173/1334/22
Номер провадження1-кп/173/183/2022
01 листопада 2022 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 ,
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зуботрясівка, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Миколаївка, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживаєза адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України,
ОСОБА_4 , 27 липня 2022 року о 08:00 год., за попередньою змовою осіб, з ОСОБА_5 , реалізуючи свій заздалегідь виниклий злочинний умисел, спрямований на здійснення незаконної порубки у лісах, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не звернувшись та не отримавши в компетентних державних органах будь-якого спеціального на те дозволу, як того передбачає ст. 69 Лісового кодексу України та Порядок видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761, з метою здійснення незаконної вирубки лісових насаджень в особистих інтересах, прибули на автомобілі марки «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянку місцевості, поблизу с. Зуботрясівка, Кам`янського району, Дніпропетровської області, а саме на територію урочища «Крутосклони», кварталу 33, виділу 13, території Лихівського лісництва на землях Верхньодніпровської ОТГ, що перебуває у підзвітності Державного підприємства «Петриківське лісове господарство» Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства, де того ж дня приблизно о 08:30 год., з використанням заздалегідь підготовлених бензопили «Reina» RСS 36 та бензопили «GL4500M» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно спиляли 5 дерев породи «Акація», діаметром у корі дерева № 1 біля шийки кореня 40 см, вартістю 10 778, 52 гривень, діаметр у корі дерева № 2 біля шийки кореня 35 см, вартістю 8 775, 98 гривень, діаметр у корі дерева № 3 біля шийки кореня 50 см, вартістю 14 788, 36 гривень, діаметр дерева у корі № 4 біля шийки кореня 32 см, вартістю 6 892, 35 гривень та діаметром у корі дерева № 5 біля шийки кореня 36 см, вартістю 8 775, 98 гривень, чим завдали істотної шкоди державі в особі Державного підприємства «Петриківське лісове господарство» (код ЄРДПОУ 00991611) Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства, а саме згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2036/22 від 10.08.2022, матеріального збитку на загальну суму 53 507, 34 грн., у цінах, діючих на момент вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 246 КК України, а саме незаконна порубка дерев у лісах, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло істотну шкоду.
У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачені свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнали у повному обсязі, щиро розкаялися. Не заперечували щодо встановлених фактичних обставин справи, викладених вище, а також щодо розміру та характеру завданих збитків. Зазначили, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ними кримінального правопорушення. Також обвинувачені вказали, що після закінчення досудового розслідування у повному обсязі ознайомлені з матеріалами кримінального провадження і не мають заперечень з приводу доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачені пояснили, що показання надають добровільно.
Враховуючи визнання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своєї вини, неоспорення ними фактичних обставин справи, суд за згодою обвинувачених та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченими кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинувачених; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваних, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваних та вивченням даних, які характеризують їх особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, суд, допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинувачених є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи обвинуваченим покарання суд враховує тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття) та відсутність обставини, що обтяжує покарання, а також особи обвинувачених.
Надаючи оцінку обвинуваченим суд зазначає, що вони на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються посередньо, офіційно не працюють і не займаються суспільно корисною працею, не судимі.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченим покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 246 КК України.
За приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи визнання обвинуваченими своєї вини, їх щире каяття, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинувачених до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинувачених можливе без реального відбуття призначеного їм покарання, однак в умовах здійснення контролю за їх поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, що також підтверджується їх поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, їх критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченим сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ними протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинувачених, попередження вчинення ними кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід відносно обвинувачених не обирався.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Вирішуючи питання про долю речових доказів, щодо яких сторона обвинувачення просила застосувати спеціальну конфіскацію, суд керується наступним.
Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
В силу приписів ч. 5 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частинами 1, 5 ст. 3 КК України передбачено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».
Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у справі № 748/1457/19 від 02.06.2020 при вирішенні питання про спеціальну конфіскацію слід встановити чи не становитиме таке втручання непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном, оскільки спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, тому при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».
В ухвалі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 712/4081/20 зазначено, що системно-структурний аналіз положень КК свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети - утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню. Тобто, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні спеціальної конфіскації суди мають враховувати усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У постанові від 09.04.2020 у справі № 676/2199/19 Верховний Суд зазначив, що з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого чи у передбачених КК України у випадках - до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 161/5183/20.
З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 27.07.2022 було визнано речовими доказами автомобіль марки «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та дві бензопили: марки Reina RCS 36 у корпусі блакитного кольору; марки GL4500M у корпусі червоного кольору, які передані на зберігання на територію відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, вул. Авраменко № 21.
Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 накладено арешт на автомобіль марки «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дві бензопили: марки Reina RCS 36 у корпусі блакитного кольору; марки GL4500M у корпусі червоного кольору, та визначено місцем їх зберігання територію відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, вул. Авраменко № 21.
Вирішуючи питання про скасування арешту слідчим суддею було встановлено, що вищевказане майно не є безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, який розслідується органом досудового слідства, а також об`єктом експертного дослідження. Так, згідно з матеріалами кримінального провадження автомобіль на момент вилучення працівниками поліції був порожнім і на цьому автомобілі правопорушники лише прибули до місця скоєння кримінального правопорушення, але не використовували його під час вчинення, таким чином фактично автомобіль не несе на собі фактичних даних про наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, оскільки деревина вилучена та вилучені пили за допомогою яких і було скоєно злочин, а автомобіль є лише засобом пересування до місця скоєння кримінального правопорушення.
Крім того, слідчим суддею встановлено, що обвинувачені по даному кримінальному провадженню не являються власниками чи володільцями вказаного у клопотанні майна. Володільцем майна є заявник ОСОБА_7 , який відповідно до наданих матеріалів справи не має ніякого відношення до даного кримінального провадження, у зв`язку з чим подальший арешт майна призведе до порушення його права власності та мирного володіння своїм майном, а також до заподіяння володільцю значних збитків, оскільки даний транспортний засіб є єдиним джерелом доходів його сім`ї, існування та ведення господарської діяльності.
У судовому засіданні обвинувачені пояснили, що вищевказані автомобіль та бензопили їм не належать. Доказів зворотнього стороною обвинувачення під час судового розгляду надано не було.
Таким чином, як вбачається з матеріалів провадження, стороною обвинувачення під час судового розгляду не було доведено у визначеному процесуальним законом порядку обставин, що власник автомобіля та двох бензопил знав чи міг знати про незаконне використання обвинуваченими його майна, що було б підставою для спеціальної конфіскації транспортного засобу та бензопил. Відсутні такі дані і в обвинувальному акті.
Отже, оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду не було доведено, що власник автомобіля та 2-х бензопил знав про злочинне використання обвинуваченими його майна, конфіскація цього майна порушить «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на власника «надмірний індивідуальний тягар», суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування спеціальної конфіскації вказаних речових доказів.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
З урахуванням вищевикладеного, речові докази: автомобіль марки «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та дві бензопили: марки ReinaRCS 36 у корпусі блакитного кольору; марки GL4500M у корпусі червоного кольору, передані на зберігання на територію відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, вул. Авраменко № 21,після набрання вироком законної сили підлягають поверненню законному володільцю.
Разом з тим, речові докази:колоди деревини «Акація» об`ємом 5 м.куб., які передані на зберігання Лихівському лісництву ДП «Петриківське лісове господарство», юридична адреса: Дніпропетровська область, Кам`янський район, смт. Лихівка, вул. Набережна, 54, після набрання вироком законної сили підлягають поверненню ДП «Петриківське лісове господарство».
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 у справі № 173/967/22 на колоди деревини «Акація» об`ємом 5 м.куб., які були вилучені в урочищі «Крутосклони» квартал 33 виділ 13 Лихівського лісництва ДП «Петриківське лісове господарство», що знаходиться поблизу с. Зуботрясівка Верхньодніпровської ТГ Кам`янського району Дніпропетровської області, дві бензопили марки Reina RCS 36 у корпусі блакитного кольору; марки GL4500M у корпусі червоного кольору, підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України та призначити йому покаранняу вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирається.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 у справі № 173/967/22 на:
- колоди деревини «Акація» об`ємом - 5 м.куб., які були вилучені в урочищі «Крутосклони» квартал 33 виділ 13 Лихівського лісництва ДП «Петриківське лісове господарство», що знаходиться поблизу с. Зуботрясівка Верхньодніпровської ТГ Кам`янського району Дніпропетровської області;
- дві бензопили: марки Reina RCS 36 у корпусі блакитного кольору; марки GL4500M у корпусі червоного кольору.
Речові докази: колоди деревини «Акація» об`ємом 5 м.куб., які передані на зберігання Лихівському лісництву ДП «Петриківське лісове господарство», юридична адреса: Дніпропетровська область, Кам`янський район, смт. Лихівка, вул. Набережна, 54 після набрання вироком законної сили повернути ДП «Петриківське лісове господарство».
Речові докази: автомобіль марки «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , дві бензопили марки Reina RCS 36 у корпусі блакитного кольору; марки GL4500M у корпусі червоного кольору, передані на зберігання на територію відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, вул. Авраменко № 21 після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1