ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/798/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" листопада 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відомості, про яке внесено до ЄРДР за № 0001004 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні трьох невтолітніх дітей, працюючого начальником дільниці автотранспорту КП "ШЕО" Оболонського району, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.06.2011 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі; 04.09.2013 року Дарницьким районним судом судом м. Києва за ч. 3 ст. 289, ст. 290, 70, 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України,
з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 потерпілого ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В: Згідно обвинувального акту - ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці увійшов у злочинну змову разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження) та 01.02.2018 близько 03 годин 20 хвилин перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Тростянецька, 5а, біля першого під`їзду помітили автомобіль марки "Toyota Land Cruser", д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , підійшов до нього та шляхом розбиття бокового вікна водійської дверки автомобіля "Toyota Land Cruser", кузов № НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, без передбаченого законом дозволу, тобто без дозволу володільця вказаного транспортного засобу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, відчинив обладнані замком вхідні двері автомобіля з середини салону, які на той момент знаходились в зачиненому стані. Далі, ОСОБА_4 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою проникли до вищевказаного автомобіля, що зареєстрований за ОСОБА_6 та перебуває у володінні останнього і намагались незаконно заволодіти транспортним засобом - "Toyota Land Cruser", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , але в цей час були викриті працівниками поліції, що не дало змоги довести до кінця злочинний умисел по заволодінню вказаним транспортним засобом.
Доказами якими сторона обвинувачення доводить провину обвинуваченого ОСОБА_4 є:
Показання потерпілого.

Так, потерпілий ОСОБА_6 будучи допитаним в судовому засіданні суду показав, що 01.02.2018 року він припаркував свій автомобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_3 біля будинку № 5-А по вулиці Тростянецькій у м. Києві. Через деякий час йому зателефонували із поліції та повідомили, що автомобіль намагалися викрасти та розбили скло у водійських дверях. Після того коли він прибув до автомобіля то побачив, що у водійських дверях розбите скло, поруч стояли працівники поліції яким він написав відповідну заяву.

Показання свідків. Зокрема, свідок ОСОБА_8 будучи допитаним в судовому засіданні суду повідомив, що проживає у будинку АДРЕСА_2 . Орієнтовно в лютому-березні 2018 року (точної дати не пам`ятає) побачив у дворі будинку двох підозрілих чоловіків які ходили навколо автомобівля "Тойота" який стояв припаркований та моргав габаритними вогнями. Це викликало у нього підозру тому він зателефонував у поліцію. Поки він розмовляв із черговим, вказані чоловіки розбили скло у автомобілі і проникли до його салону, однак викрасти автомобіль не встигли оскільки прибули працівники поліції і вкавзані особи покинули місце пригоди.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що працює в Управління патрульної поліції міста Києва на посаді інспектора. На початку лютого 2018 року під час чергування надійшло повідомлення, що за адресою Тростянецька 5-а, намагаються викрасти автомобіль, вони з напарником поїхли на місце. Прибувши вони обійшли будинок та побачили автомбіль "Тойота" всередені якого сидів ОСОБА_4 , а поруч із автомобілем стояв ще один чоловік. Побачивших їх вказані особи почали втікати, вони направилися за ними. Особисто він біг за ОСОБА_4 та останній перебував у полі його зору. У якийсь момент ОСОБА_4 забіг за ріг будину та він втратив зоровий контакт із ним. В подальшому ОСОБА_4 було затримано у підвальному приміщенні, а іншого чоловіка наздогнати не вдалось. Після затримання було виявлено, що у автмомобілі розбите скло у водійських дверях.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які також являються працівниками поліції та прибули на виклик разом із свідоком ОСОБА_9 надали покази аналогічні показам останнього.

Також сторона обвинувачення провину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ч.289 КК України доводить письмовими доказами.

Зокрема, даними відображеними у протоколі прийтяння заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.02.2018 року (т.1 а.п. 113), з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 повідомив що в ніч з 31.01.2018 на 01.02.2018 року невідомі особи пошкодили його автомобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_3 , а саме розбили переднє водійське скло та намагалися незаконно заволодіти вказаним транспорним засобом.

Даними відображеними у протоколі огляду місця події та додатках від 01.02.2018 до нього (т. 1 а.п. 115-118,119), з яких вбачається, що в ході вказаної слідчої дії було оглянуто автомобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_3 який знаходився у дворі будинку № 5-А по вулиці Тростянецькій у місті Києві. В ході огляду вказаного автмомобіля було виявлено розбите скло у водійських двертацях, та зроблено змиви із ручки водійських дверей та керма автомобіля.

Комплексом даниих відображених у протоколі огляду місця події та додатках від 01.02.2018 до нього (т. 1 а.п. 120-122,123-127), з яких вбачається, що в ході вказаної слідчої дії було оглянуто ділянку місцевості за адресою м. Київ, вул. Тростянецька, 5-А, де був припаркований автмобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_3 , та детально описано навколишню обстановку і зроблено ряд фото автомобіля на яких зафіксовано його пошкодження зокрма розбите вікно у водійських дверях.
Фактичними даними відображеними у копії свідоцтва про реєстрацію транспортого засобу (т.1 а.п. 132) з яких вбачається, що автмобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 .
Даними які відображено у протколі перегляду відеозапису від 15.02.2018 року (т.1 а.п. 137-146) та самому відеозаписі, з яких вбачається що вході даної слідої дії було оглянуто відеозаписи із нагрудної камери працівників поліції на яких зафіксовано затримання ОСОБА_4 .
Комплексом даних які відображено у проткололі стенограми відеозапису від 15.02.2018 року (т.1 а.п. 147-147) у якому відображно діалог працівників поліції із ОСОБА_4 під час його затримання.
Фактичними даними відображеними у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.06.2020 року та довідці яка є додатком до вказаного прокотоколу (т.1 а.п. 159-161, 162) з яких вбачається, що свідок ОСОБА_11 на запитання слідочого чи може він впізнати на наданих фотознімках особу, яку він затримував на початку лютого 2018 року за підозрою у незаконному заволодінні транспорним засобом, вказав на фото № 4, на якому зображений ОСОБА_4 .
Даними відображеними у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2020 року та довідці яка є доданком до вказаного прокотоколу (т.1 а.п. 163-165, 166) з яких вбачається, що свідок ОСОБА_9 на запитання слідочого чи може він впізнати на поданих фотознімках особу, яку він затримував на початку лютого 2018 року за підозрою у незаконному заволодінні транспорним засобом, вказав на фото № 3, на якому зображений ОСОБА_4 .
Комплексом даних відображених у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2020 року та довідці яка є додатком до вказаного прокотоколу (т.1 а.п. 167-169, 170) з яких вбачається, що свідок ОСОБА_10 на запитання слідочого чи може він впізнати на поданих фотознімках особу, яку він затримував на початку лютого 2018 року за підозрою у незаконному заволодінні транспорним засобом, вказав на фото № 34 на якому зображений ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Аналізуючи надані строною обвинувачення докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України "поза розумним сумнівом" не доведена, а тому він підлягає виправданню.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у своєму рішенні у справі «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року відзначає, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі пункту 2 ст.6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

За результатами судового розгляду судом не здобуто чітких та переконливих доказів того, що ОСОБА_4 був на місці події.

Працівники поліції які прибули на місце та переслідували особу яка була у автомобілі на місці водія зазначили, що під час переслідування зловмисник на деякий момент (після того коли він забіг за ріг будинку) випав із поля їхнього зору та був затриманий через деякий час у підвалі одного із будинків.

Інших доказів які би підтверджували той факт, що особа яка була біля транспортного засобу та ОСОБА_12 який був затриманий у підвалі одного із житлових будинків є однією і тією ж особою не надано.

У салоні автомобіля не виявлено жодних слідів залишених ОСОБА_4 , як то папілярні візерунки пальців рук, залишки волокон одягу тощо. Також на тілі та одязі ОСОБА_4 не виявлено жодних слідів які би підтверджували факт перебування його у салоні автомобіля.

Однак, навіть якщо і відступити від приписів ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України і не тлумачити всі сумніви щодо доведеності винини на користь обвинуваченого, і взяти до уваги показання працівників поліції, які безсумнівно є зацікавленими у розкритті кримінального правопорушення та результатах розгляду кримінального провадження, то сам факт перебування ОСОБА_12 у салоні автомобілі чи поряд із ним не може бути єдиним доказом умислу на його викрадення.

Надані стороною обвинувачення докази, на ряду із недоведенням присутності ОСОБА_4 на місці вчинення злочину, "поза розумним сумнівом" не доводять умислу обвинуваченого на викрадення автомобіля.

Так, транспортний засіб приведений у рух не був. Двигун автомобіля запущений не був. У ОСОБА_4 не було виявлено жодних спеціальних засобів для виведення із ладу чи пригнічення дії сигналізації або інших протиугонних систем чи засобів для запуску двигуна.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України не визнав та суду показав, що жодного відношення до викрадення чи проникнення до автмомобіля він немає. Напередодні він разом із сім`єю приїхали до батьків які проживають по АДРЕСА_3 , заснути він не міг тому вирішив прогулятися та сходити до ресторану "Мафія" який працює цілодово та розташований за адресою АДРЕСА_4 . По дорозі в темноті за ним зненацька почали гнатися невідомі особи затримали його, як виявилося це були працівники поліції які одягнувши на нього кайданки відвели до якось автмобіля, після цього він простояв там кілька годин, потім його відвезли у райвідділ допили та відпустили.

Допитаний в судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_13 суду показав, що у 2018 році працював у Дарницькому управлінні поліції. У ніч з 31 січня на 01 лютого перебував на чергуванні. Приблизно о 03 годині йому зателефонував черговий та повідомив про спрабу викрадення автомобіля. Прибувши на виклик він побачив автомобіль "Тойота", поруч з яким знаходилися працівники патрульної поліції та обвинувачений ОСОБА_4 . В подальшому він оглянув автомобіль, у якому було розбито скло у водійських дверях. Самі двері автомобіля були зачиненими, тому якщо ОСОБА_4 і був у салоні автомобіля то міг покинути його по приїзду працівників поліції лише через розбите скло у водійських дверцятах, що через габарити ОСОБА_4 практично неможливо. Також одяг і тіло ОСОБА_4 пошкоджені не були. Крім цього працівники патрульної поліції йому повідомили, що бачили особу в салоні автомобіля і наздоганяли її. У якийсь момент вони втратили із зловмисником зоровий контакт і через деякий час затримали особу схожу на ту, що вони наздоганяли у підвалі одного із будинків, нею виявився ОСОБА_4 , який категорично заперечував свою участь у викраденні автомобіля. Оскільки доказів причетності ОСОБА_4 до інцеденту із транспортним засобом "Тойота" не було, його відпустили.

Не може суд не звернути увагу та ту обставину, що після затримання 01.02.2018 року до ОСОБА_4 жодних запобіжних заходів обрано не було і з цього часу до 18.06.2020 року, тобто на протязі більше двох років із ОСОБА_4 жодних слідчих дій не проводилося претензій до останнього не було, і лише в червні 2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України.

Також слід зазначити, що стороною обвинувачення не був наданий для огляду речовий доказ - автомобіль, що позбавило можливості суд забезпечити право сторони захисту на огляд зазначеного автомобіля в судовому засіданні та звернути увагу суду на ті особливості зазначеного речового доказу які свідчать на користь сторони захисту та доводять їх позицію. Окрім цього відсутність автомобіля позбавило можливості обвинуваченого та захисника у повному обсязі реалізувати право на захист в частині можливих процесуальних дій пов"язаних із зазначеним автомобілем, як то завершення експертизи № СЕ-19/111-21/44581/-ТК від 18.10.2021 року (клопотання експерта на 217 аркуші т.1) та отримання експертним шляхом відповіді на заптитання "Чи представляється можливим запуск двигуна з подальшим приведенням у рух автомобіля "Тойота" д.ю.з НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 , за умови відсутності в салоні автомобіля штатного смарт ключа, без використання спеціального обладнання з програмування та сертифікації ключів" тощо.

При цьому слід загострити увагу на тому, що відповідно до довідки (т.1 а.п.239-240), посадової інструкції (т.1 а.п.241-240), посадової інструкції (т.1 а.п.243-244), займані посади та функціональнві обов"язки які виконувалися ОСОБА_4 вказують на те, що останній є обізнаний із вузлами та агрегатами транспортних засобів, а тому враховуючи цю інформацію та дані про попередні судимості ОСОБА_4 згідно яких він раніше судимий саме за ст.289 КК України, є сумнівним те, що останній без спеціальних засобів мав намір викрасти автомобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_5 .

Оцінюючи докази по справі суд погоджується із доводами сторони захисту про наявність підстав для визнання недопустимими доказами протоколів пред"явлення для впізнання за фотознімками від 29.06.2020 року (т.1 а.п.159-160,161), від 14.07.2020 року (т.1 а.п.163-165,166), від 14.07.2020 року (т.1 а.п.169-170,171), враховуючи позицію Верховного суду, зокрема висловлену у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.08.2021 року у справі №761/6970/14, оскільки незрозуміло чому впізнання проведено за фотознімками, коли була реальна можливість провести впізнання за участі ОСОБА_4 із чітким дотриманням вимог ст.228 КПК України та із врахуванням позиції висловленої цією ж палатою у постановах від 24.09.2020 року справа №306/2629/17 та від 21.07.2020 року справа №331/2390/17, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 228, 231 КПК України, перед пред"явленням особи для впізнання слідчим не зазначено, за якими саме рисами обличчя свідки можуть впізнати особу яка буде пред"явлена їм для впізнання.

Однак вказані докази жодного практичного значення для справи не мають, оскільки доводять лише той факт, що був затриманий ОСОБА_4 .

Аналіз всіх досліджених в судовому засіданні доказів дозволяє суду прийти до категоричного висновку, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, а тому ОСОБА_4 підлягає виправданню.

Оскільки обвинувачений підлягає виправданню, то витрати на проведення судових експертиз - слід віднести за рахунок Державного бюджету України.

Місце знаходження та доля речового доказу "Тойота" д.н.з. НОМЕР_3 суду не відомі тому питання щодо зазначеного речового доказу суд не вирішує.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст., 342-380 КПК України,- У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Витрати на проведення судових експертиз віднести за рахунок Державного бюджету України. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського пеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя: