Номер провадження № 1-кп/756/626/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 15 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 06.08.2021, близько 14:00 год., ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись на проїзній частині площі Петропавлівської у м. Києві, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги пункти 1.5 та 2.3 (б) Правила Дорожнього Руху України, розпочав рух заднім ходом, зі сторони вул. Кирилівської, в напрямку вул. С. Скляренка у м. Києві, не пересвідчившись перед тим, що це буде безпечно та не створить перешкоди чи не безпеки іншим учасникам руху, порушуючи п. 10.9 Правила Дорожнього Руху України, продовжив рух заднім ходом.

Унаслідок чого ОСОБА_5 здійснив наїзд задньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , який в той час рухався проїзною частиною площі Петропавлівської у м. Києві.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

1.2. Отже, ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 06.08.2021, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», рухаючись заднім ходом зі сторони вул. Кирилівської, в напрямку вул. С. Скляренка у м. Києві, через неуважність здійснив наїзд на ОСОБА_6 . Свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися, бо зрозумів помилковість свого поступку.

Також ОСОБА_5 просив урахувати, що коли він дізнався та зрозумів, що зачепив пішохода, і останній отримав тілесне ушкодження, він одразу ж, не чекаючи коли приїде поліція, з метою усунення ймовірних негативних наслідків, відвіз потерпілого в лікарню.

Крім того, ОСОБА_5 просив урахувати, що хоча він і працює, але отримує незначну заробітну плату, з цих підстав у нього не було можливості відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. При цьому, потерпілий та його син при спілкування пояснили, що будуть визначатися із розміром шкоди після того, як буде вирок суду.

2.1.2. Захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеність винуватості, просила призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, але зі звільнення від його відбуття з випробувальним строком на 1 (один) рік відповідно до положень статей 75, 76 КК України, а на підставі 69 КК України, просить звільнити від відбуття додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

2.1.3. Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засідання просив призначити покарання на розсуд суду.

2.1.4. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, але зі звільнення від його відбуття з випробувальним строком на 1 рік відповідно до положень статей 75, 76 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.2. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні.

3.2. Крім того, стороною захисту надано документи, а саме довідку Гостомельської ДФТГ № 1 від 07.06.2022, посвідчення ДТО Гостомельської ДФТГ № 1, а також довідку Ірпінської міської ради від 18.04.2022, згідно з якими ОСОБА_5 перебуває в складі добровільного формування територіальної громади, приймав участь в бойових діях та забезпечує оборону міста Ірпінь та Бучанського району Київської області.

Наведені документи свідчать, що ОСОБА_5 сприяє у здійсненні територіальної оборони України від збройної агресії росії. При цьому слід зауважити, суд не встановлює цією обставиною факт участі в бойових діях, оскільки такі обставини встановлюються в іншому передбаченому Законом порядку.

3.3. У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та сприяння у здійсненні територіальної оборони України від збройної агресії росії.

3.4. При цьому судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Зокрема, указаний злочин, як установлено в судовому засіданні, відноситься до злочинів учинених з необережності. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, має середню освіту, працює, одружений, позитивно характеризується за місцем мешкання.

4.3. Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66, ст. 69-1 КК України, у суду наявні підстави для призначення покарання обвинуваченому основного покарання в виді обмеження строком на 1 рік, зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 1 рік.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також передбачені п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

4.4. При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69 КК України, не встановлено, а отже, відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_5 слід призначити додаткове покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням особистості обвинуваченого, строком на 1 рік, яке є обов`язковим при призначенні покарання, тобто не є альтернативним.

На думку суду, під час здійснення судового провадження не було отримано відомостей для призначення покарання ОСОБА_5 , як того просила сторона захисту, із застосування положень ст. 69 КК України, зокрема - без застосування додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Оскільки суд хоча і погоджується із тим, що ОСОБА_5 в цілому позитивно характеризується, однак за для застосування положень частин 1, 2 ст. 69 КК України необхідно аби декілька обставин, які пом`якшують покарання істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Під час розгляду справи судом дійсно встановлено дві обставини, які пом`якшують покарання. Між тим, суд не може визнати додатковою обставиною як то співпраця з органом досудового розслідування, на чому на полягала сторона захисту, бо вона охоплюється поняттям - щире каяття. А ураховувати окремо в якості обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, у суду підстави відсутні. Бо надані матеріали свідчать, що обвинуваченим лише виконувались добровільно вимоги органу досудового розслідування, що як вже наведено охоплюється поняттям - щире каяття. Будь-яких інших дій на підтвердження сприяння розкриттю кримінального правопорушення, судом не встановлено.

Сприяння у здійсненні територіальної оборони України від збройної агресії росії хоча судом і визнана обставиною, що пом`якшує покарання, але ця обставина та щире каяття не є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На думку суду, у даному провадженні, обставинами, які істотно знижували би ступінь тяжкості вчиненого злочину могли би бути - активна участь в допомозі потерпілому в відновлені стану здоров`я, добровільне відшкодування шкоди тощо. Між тим, під час досудового розслідування та судового провадження, як то вже було наведено, такі дії обвинуваченим не вчинялись.

Суд звісно урахував, що обвинувачений відвіз потерпілого в лікарню, однак лише ця обставина не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

5.2. Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № 042-1291-2021 від 28.09.2021 у сумі 1796 грн 90 коп., № СЕ-19/111-21/43199-ІТ від 20.09.2021 у сумі 1372 грн 96 коп, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 у загальній сумі 3169 грн 80 коп. на користь держави.

5.3. Речові докази у провадженні відсутні. Цивільний позов не було заявлено.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № 042-1291-2021 від 28.09.2021 у сумі 1796 грн 90 коп., № СЕ-19/111-21/43199-ІТ від 20.09.2021 у сумі 1372 грн 96 коп, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 у загальній сумі 3169 грн 80 коп. на користь держави

Роз`яснити ОСОБА_5 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1