20 грудня 2022 р. Орджонікідзевський районний суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
за ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, -
В С Т А Н О В И В:
Підпункти 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 п.16.1. ст. 16 ПК України зобов`язують платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 44.1. ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, із змінами та доповненнями (далі Закон № 996) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (п. 2 ст. 3 Закону № 996).
Відповідно до положень п.6 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 08.07.2010 N 2457-VI керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:назву документа (форми);дату і місце складання;назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.1,2 ст.9 Закону № 996).
Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 № 88, із змінами і доповненнями:
«Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення».
Директору ТОВ «Перспектива-Групп 5» ОСОБА_5 достовірно було відомо, що він відповідно до вищевказаних норм чинного законодавства України, зобов`язаний знати про достовірність даних, вказаних у документах фінансово-господарської діяльності та вести достовірний бухгалтерський облік.
Протягом періоду жовтня 2015 року-липня 2016 року ОСОБА_5 , здійснюючи керівництво ТОВ «Перспектива-Групп 5», проводив фінансово-господарську діяльність товариства в сфері діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, та промисловими хімічними речовинами (код КВЕД 46.12).
Директор ТОВ «Перспектива-Групп 5» ОСОБА_5 , на виконання свого умислу щодо мінімізації податків та несплати їх до державного бюджету в повному обсязі упродовж 2015-2016 років придбавав за готівкові кошти, проконвертовані через розрахункові рахунки підприємств з ознаками фіктивності, феронікель ФН-5М на території України у невстановлених під час досудового розслідування осіб. Зазначені операції ОСОБА_5 не відображені у бухгалтерському та податковому обліку ТОВ «Перспектива-Групп 5».
В подальшому вищезазначений феронікель ФН-5М від імені ТОВ «Перспектива-Групп 5» протягом 2015-2016 років реалізовувався підприємствам реального сектору економіки (ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків», код ЄДРПОУ 187375), у зв`язку з чим у підприємства виникали податкові зобов`язання по сплаті податків у значних розмірах. Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України «податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця".
Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні у відповідності з вимогами законодавства є звітними податковими документами, на підставі яких формується податковий кредит з податку на додану вартість.
Пунктом 198.1. ст.198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів.
Відповідно до вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України «датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною».
Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів, не підтверджених податковими накладними.
Згідно з п.п. 48.5.1 ст. 36 ПК України податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.Згідно зі ст.ст. 36, 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» ст.3 Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки).
Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» ст.7. Підписувач зобов`язаний зберігати особистий ключ у таємниці.
Згідно з висновком економічної експертизи № 263 від 23.11.2017 року встановлено, що відповідно до проведеного дослідження, документально підтверджується включення до складу податкового кредиту ТОВ «Перспектива- Групп 5»сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з наступними контрагентами у зазначений податковий період (загальна сума 871155,78 грн):
Також в об`ємі наданих документів, в разі якщо, досудовим слідством доведено, що господарські операції по взаємовідносинам ТОВ «Перспектива- Групп 5» із:
Відповідно до пункту 4 примітки до статті 364 КК України, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIІI з 1 січня 2015 року розмір прожиткового мінімуму установлено у сумі 1 378 гривень.
Тобто, за нормами чинного законодавства неоподатковуваний мінімум доходів громадян в 2016 році склав 689 гривень (50% прожиткового мінімуму).
Вказані дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання та видача завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника, та просив його задовольнити.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання та звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності.
Розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень ст. 286 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься у п. 1 Постанови „ Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням давності є обов`язковим для суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
Як вбачається з обвинувального акту, за даними органу досудового розслідування кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_5 були вчинені протягом жовтня 2015 року - серпня 2016 року.
При цьому слід зазначити, що в силу ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України є нетяжким злочином.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права та підставу звільнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, враховуючи, що з дня вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 минуло більш ніж шість років (тобто минув передбачений законом про кримінальну відповідальність строк притягнення особи до кримінальної відповідальності), суд за наявності згоди ОСОБА_5 приходить до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
При цьому положення ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.
Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Отже, обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення, так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.
В даному випадку обвинувачений ОСОБА_5 скористався свої правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та має право на таке звільнення, суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності та юридичні наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі, і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.
При вирішенні цивільного позову Головного управління ДФС у Запорізькій області, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
З огляду на вищевказане, цивільний позов у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду та роз`яснити цивільному позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
На підставі ст.100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Арешт на майно не накладався.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 129, 284, 286, 369 КПК України, суд, -
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.366 Кримінального кодексу України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Речові докази: податкова накладна № 7 від 13.10.2015 на суму ПДВ 43 163,12 грн.;податкова накладна № 11 від 21.10.2015 на суму ПДВ 48 563,9 грн.;податкова накладна № 2 від 02.12.2015 на суму ПДВ 74 964, 11 грн.;податкова накладна № 3 від 02.02.2016 на суму ПДВ 35 280,00 грн.;податкова накладна № 26 від 22.02.2016 на суму ПДВ 16 700,84 грн.;податкова накладна № 4 від 04.04.2016 на суму ПДВ 42 649,60 грн.;податкова накладна № 5 від 05.04.2016 на суму ПДВ 38 567,90 грн.;податкова накладна № 6 від 06.04.2016 на суму ПДВ 42 274,75 грн.;
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_10 ОСОБА_11