Справа № 526/132/23
Провадження № 1-кс/526/53/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року м. Гадяч

слідча суддя Гадяцького районного суду ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000037 від 13.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України

в с т а н о в и л а:

16 січня 2023 року слідчий СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вказуючи, що 13.01.2023 до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від старшого о/у СКП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 надійшло повідомлення, що 13.01.2023 в м. Гадяч по вул. Зелена, ОСОБА_5 , незаконно переносить саморобний пристрій типу арбалет.

Під час виїзду 13.01.2023 на місце події, а саме на вул. Зелена, що в м. Гадяч Миргородського району, Полтавської області було проведено огляд пристрою, який схожий на арбалет та стріли до нього.

Вилучені арбалет та стріла до нього є об`єктами, які містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження і мають значення речових доказів по даному кримінальному провадженню на них необхідно накласти арешт.

Підставами для арешту майна, а саме арбалету та стріли до нього, є наступне:

1.Арбалет і стріла до нього мають значення речового доказу для кримінального провадження, так як можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Незастосування арешту на арбалет та стрілу до нього, може призвести до їх зникнення, пошкодження, зміни виду і т.д., що може перешкодити встановленню істини по кримінальному провадженню.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 від якого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі та ОСОБА_5 , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явились.

Зважаючи на достатність матеріалів, доданих до клопотання, доходжу до висновку про можливість його розгляду за відсутністю слідчого та власника майна.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Судом встановлено, що відомості про дану подію внесені до ЄРДР 13.01.2023 за № 0000037, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, в рамках проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, 13.01.2023 винесено постанову про визнання речовими доказами арбалету та стріла до нього.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п.1,2,5,6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідча суддя враховує:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 13.01.2023 року встановлені обставини, які вказують на те, що вилучені 13.01.2023 року арбалет та стріла до нього є такими, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення і відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Слідча суддя, дослідивши зазначені в клопотанні слідчого обставини, дійшла обґрунтованого висновку про те, що накладення арешту на арбалет та стрілу до нього є необхідним тимчасовим заходом, оскільки постановою слідчого від 13.01.2023 року їх визнано речовими доказами в кримінальному провадженні, як такі, що зберегли на собі сліди злочину, в зв`язку з чим з метою виконання вимог процесуального забезпечення ідентифікації, виявлення, фіксування слідів діяння, що містять ознаки правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України, з метою заборони відчуження майна, є підстави накласти арешт на відповідне майно.

Арешт майна, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною підставою для арешту такого майна (та на відміну від забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, як окремих правових підстав), не вимагає оголошення підозри в кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення про арешт майна слідчий суддя виходить з того, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна може призвести до його зникнення, реалізації або настання інших наслідків, які можуть перешкодити забезпеченню виконання процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні, оскільки зазначений у клопотанні арбалет та стріла до нього відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Оскільки стороною кримінального провадження доведено необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, тому для проведення експертиз та запобіганню знищення чи пошкодження або настання інших наслідків, вважаю за необхідне накласти арешт на арбалет та стрілу до нього, вилучені під час проведення огляду місця події, так як зазначений захід забезпечення кримінального провадження відповідає завданням кримінального судочинства.

Керуючись статтями 131, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідча суддя

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000037 від 13.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України задовольнити.

Накласти на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000037 від 13.01.2023 арешт на арбалет та стрілу до нього, які належать ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 , без права користування, відчуження та на час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000037.

Місцем зберігання арбалету та стріли до нього визначити ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення, а особами без виклику яких постановлено ухвалу протягом 5-ти днів з дня отримання її копії.

Слідча суддя: ОСОБА_1