Справа № 202/9249/22
Провадження № 1-кс/202/631/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

24 січня 2023 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000572 від 28 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 з клопотанням погодженим прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000572 від 28 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 19 січня 2023 року.

Відповідно до матеріалів клопотання, у період часу з жовтня 2017 року по квітень 2019 року, ОСОБА_1(матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), перебуваючи на посаді начальника колійних машин ВСП«ДНЦМКР», ОСОБА_2 (відносно якої обвинувальний акт з додатками направлено до суду), яка перебувала на посаді інженера з організації та нормування праці ВСП «ДНЦМКР», шляхом внесення неправдивих відомостей до табелів обліку використання робочого часу та ОСОБА_5 , який перебував на посаді начальника ВСП «ДНЦМКР», діючи за попередньою змовою групою осіб, із корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, затверджував табелів обліку використання робочого часу, які містили неправдиві відомості, складених за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року, заволоділи грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» на загальну суму 94 829,43 грн., чим спричинили вказаному підприємству майнову шкоду на зазначену суму.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім цього, у період часу з лютого 2018 року по грудень 2018 року, ОСОБА_3 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), перебуваючи на посаді машиніста виправно-підбивально рихтувальної машини - 02 №007 ВСП«ДНЦМКР», діючи за попередньою змовою групою осіб, із корисливих мотивів, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця». У той же час, ОСОБА_2 (відносно якої обвинувальний акт з додатками направлено до суду), яка перебувала на посаді інженера з організації та нормування праці ВСП «ДНЦМКР» діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, відповідно до відведеної ролі, із корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом внесення неправдивих відомостей до табелів обліку використання робочого часу, складених за період з лютого по грудень 2018 року та ОСОБА_5 перебуваючи на посаді начальника ВСП«ДНЦМКР», повторно за попередньою змовою групою осіб відповідно до відведеної ролі, із корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_3(матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) не перебувала на роботі з лютого 2018 року по грудень 2018 року, затвердив табелі обліку використання робочого часу з лютого по грудень 2018 року, заволоділи грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця». У результаті спільних злочини дій машиніст виправно-підбивально рихтувальної машини - 02 № 007 ВСП «ДНЦМКР» ОСОБА_3 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) з інженер з організації та нормування праці ВСП «ДНЦМКР» ОСОБА_2 та начальником ВСП «ДНЦМКР» ОСОБА_5 заволоділи грошовими коштами філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» на загальну суму 194 867,84 грн., чим спричинили вказаному підприємству майнову шкоду на зазначену суму.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

За сукупністю вчиненого, умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 3 ст. 191 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження допитано представника потерпілого ОСОБА_6 , яким пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_5 , з метою відшкодування майнових збитків філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» на загальну суму 289 697,27 грн.

17.01.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ознаками ч. 3 ст. 191 КК України.

Відповідно до з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно кв. АДРЕСА_1 частка власності 1/1 приватної власності належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) необхідно накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_5 .

Просив слідчого суддю накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження на кв. АДРЕСА_1 , частка власності 1/1, приватної власності належить ОСОБА_5 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, натомість до матеріалів клопотання додав заяву, відповідно до якої просив здійснити розгляд клопотання без його участі.

В силу вимог ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя доходить висновку про можливість розгляду клопотання у відсутність власника майна.

Відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався без фіксації судового процесу технічними засобами.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СУ ГУНП в Дніпропетровській областіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000572 від 28 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.

Слідчим суддею встановлено, що до скоєння вищевказаних злочинів в ході досудового розслідування встановлено причетність громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 17 січня 2023 року повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України.

Потерпілим у кримінальному провадженні № 0000572 визнано філію «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця», якою заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 на суму 289 697,27 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_5 належить на праві приватної власності нерухоме майно квартира, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження .

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (далі Конвенція, ЄКПЛ) декларує право кожної фізичної або юридичної особи вільно володіти своїм майном. У цій статті також передбачений захисний механізм обмеження/позбавлення такого права на вільне володіння майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Відповідно до практики ЄСПЛ стаття 1 Протоколу 1 до ЄКПЛ закріплює право безперешкодного та вільного (мирного) користування своїм майном (власністю), регулює умови позбавлення власності, визнає право держави здійснювати контроль за використанням власності відповідно до загальних інтересів.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Положення цієї статті передбачають можливість втручання у здійснення гарантованого права за умови дотримання принципу законності (легітимності) втручання, за умови необхідності застосування цього принципу у демократичному суспільстві, із забезпеченням балансу між інтересами держави та приватної особи (принцип пропорційності).

У відповідності до приписів ст.170 КПК України слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення цивільного позову, заявленого потерпілим в рамках кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та необхідність накладення арешту з забороною відчуження та розпорядження вказаним майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000572 від 28 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , обмеживши його в праві відчуження та розпорядження нерухомого майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1