Справа № 298/29/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

07.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/516/21 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.09.2021.
Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , без освіти, проживає у цивільному шлюбі, непрацюючий, громадянин України, раніше судимий: 10.11.2014 вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 01 (один) рік, засуджений:
- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік;
- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік;
- за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_11 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_11 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ - сокиру, що знаходиться на зберіганні у кімнаті речових доказів відділення поліції № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

-2-

Згідно вироку ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
28.08.2016 близько 06 год обвинувачений ОСОБА_11 , за попередньою змовою з іншими дев`ятьма особами, провадження відносно яких виділене в окреме провадження, маючи при собі предмети пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, незаконно, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до житла потерпілої ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , порушивши таким чином недоторканність її житла, де умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, не реагуючи на вимоги мешканців будинку припинити хуліганські дії, зокрема обвинувачений ОСОБА_11 наніс удар обухом сокири по обличчі потерпілого ОСОБА_6 та спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді травматичного ментального перелому нижньої щелепи зліва без заміщення уламків, які згідно висновку експерта № 1053 від 26.10.2016 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_11 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, а також необґрунтоване застосування ст.75 КК України, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без застосування ст. 75 КК України. Вказує на те, що призначаючи ОСОБА_11 покарання, в тому числі із застосуванням ст. 75 КК України, суд не врахував, що ОСОБА_11 вчинив кримінальні правопорушення в складі організованої групи, внаслідок кримінальних правопорушень, йому було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. На шлях виправлення обвинувачений не став, при зустрічах продовжує висловлювати на його адресу погрози фізичної розправи, хоча в суді щиро розкаявся, чого не було під час досудового розслідування, від якого він тривалий час переховувався у зв`язку з чим оголошувався у розшук. Окрім того, ОСОБА_11 , незважаючи на заявлену в суді готовність відшкодувати заподіяну шкоду, жодних дій по її відшкодуванню не вчинив.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_11 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просять вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без застосування положень ст. 75 КК України. Вказують на те, що призначаючи ОСОБА_11 покарання, в тому числі із застосуванням ст. 75 КК України, суд не врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких, являється особою, яка не вперше вчиняє кримінальне правопорушення та до якої вже застосовувався іспитовий строк. Окрім того, ОСОБА_11 вину у вчиненому визнав лише наприкінці судового розгляду, шкоду не відшкодував, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання як щире каяття. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином своїх висновків з цього приводу не обґрунтував, а послався на ті ж самі обставини, що врахував при обрання виду та розміру покарання, передбаченого санкціями відповідних статей. Також судом залишено поза увагою факт перебування

-3-

обвинуваченого у розшуку, який жодним чином не сприяв слідству, оскільки був затриманий після вчинення злочину; спосіб вчинення кримінальних правопорушень, не викриття спільників, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Тому, на думку потерпілих, призначене ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Окрім того, підстав та обставин, які б давали підстави суду для застосування ст. 75 КК України не встановлено, а рішення про звільнення ОСОБА_11 взагалі не обґрунтовано. Той факт, що ОСОБА_11 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочинів, знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, був оголошений у розшук, не спряв досудовому розслідуванню, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, не викриття спільників, які засуджені до реальних термінів та відбувають покарання, ставлять під сумнів законність застосування положень ст. 75 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_11 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок необґрунтованого застосування ст. 75 КК України, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік; за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік; за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_11 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки. В решті вирок суду залишити без змін. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги не працевлаштованість обвинуваченого, відсутність міцних соціальних стосунків та утриманців, в тому числі неповнолітніх, а також те, що після вчинення кримінальних правопорушень, останній виїхав з місця проживання та переховувався від органу досудового розслідування.

До початку апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 не з`явився до суду без поважних причин, причини неявки не повідомив.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 приводу через органи поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 КПК України привід полягає у примусовому супроводженні особи до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких, згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Заслухавши думку прокурора на підтримання клопотання про привід обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що таке підлягає до задоволення, оскільки направлено на забезпечення завдань кримінального провадження та буде сприяти дотриманню прав обвинуваченого на захист і виконання вимог ч. 4 ст. 401 КПК України.

Керуючись ст. 140, 142, 143, 323, 405, 418 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

-4-

Розгляд кримінального провадження 11-кп/4806/516/21 за апеляційними скаргами: потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.09.2021, відкластина 09 год - 07.03.2023.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 - привід у судове засідання Закарпатського апеляційного суду на вказаний час та дату.

Копію ухвали надіслати начальнику Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області для відома та виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на керівника Ужгородської окружної прокуратури та прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: