Номер провадження: 11-кп/813/1211/22
Справа № 946/6837/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000588, внесеному до ЄРДР 20 червня 2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нова Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Строк покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 20 червня 2021 року, зарахувавши йому таким чином згідно ч. 5 ст. 72 КК строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі, виходячи з розрахунку день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 18.06.2021 року, близько 19:30 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , на городі своєї бабусі ОСОБА_9 , у ході раптово виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, наніс останній декілька (не менш 3) ударів долонею руки по обличчю, від яких остання впала на землю. Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс останній 3 удари ногою в область паху, а також біля 3 ударів ногою по тулубу.

Далі, у той же дань близько 21:00 години ОСОБА_7 , продовжуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , повернувся до дому останньої, розташований за вказаною адресою, зайшов в будинок, де у спальній кімнаті побачив лежачу на дивані ОСОБА_9 та в ході сварки ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_9 декілька ударів (біля 2 3) долонею по обличчю, після чого стягнув її за руку з ліжка на підлогу та наніс їй 3 удари ногою у тулуб, після чого пішов з місця події.

19.06.2021 року, близько 19:00 години, ОСОБА_7 , знаходячись у будинку своєї бабусі ОСОБА_9 , розташованого за вказаною адресою, та в ході виниклої під час спілкування сварки, продовжуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 наніс їй біля 2 ударів долонею по обличчю, стягнув її з дивану за руку на підлогу та наніс 2 удари ногою по тулубу, після чого пішов з місця події.

Далі, 20.06.2021 року ОСОБА_7 , знаходячись у будинку своєї бабусі ОСОБА_9 за вказаною адресою, в ході виниклої під час спілкування сварки, продовжуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 наніс останній 1 удар рукою по обличчю, у результаті чого вона знепритомніла. Злякавшись, що ОСОБА_9 може померти від отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 вжив заходи щодо надання їй медичної допомоги, внаслідок чого ОСОБА_9 була госпіталізована до прийомного відділення КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня», де вона ІНФОРМАЦІЯ_2 померла від раніше отриманих тілесних ушкоджень.

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому правих 4 6 ребер по середній пахвовій лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців на зовнішній поверхні правого плеча у середній третині, на передній поверхні живота в проекції лобкової області, на правій молочній залозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, закритої черепно-мозкової травми у формі вогнищевих крововиливів в речовині великих півкуль, вогнищевих субарахноїдальних крововиливів в м`яких мозкових оболонках великих півкуль, вогнищевого субдурального крововиливу правої лобно-тім`яної скроневої області, лінійного перелому без зміщення в області скронево-тім`яного шва правої гемісфери, вогнищевих крововиливів у фрагментах м`яких тканин голови правої лобно-тім`яної скроневої області, синців на правій боковій поверхні обличчя, на верхній та нижній повіці лівого ока, на верхній та нижній повіці правого ока, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою у формі вогнищевих крововиливів у речовині великих півкуль, вогнищевих субарахноїдальних крововиливів у м`яких мозкових оболонках великих півкуль, вогнищевого субдурального крововиливу правої лобно-тім`яної скроневої області, лінійного перелому без зміщення в області скронево-тім`яного шва правої гемісфери, вогнищевих крововиливів у фрагментах м`яких тканин голови правої лобно-тім`яної скроневої області, синців на правій боковій поверхні обличчя, на верхній та нижній повіці лівого ока, на верхній та нижній повіці правого ока, та настала від вогнищевих крововиливів у речовині великих півкуль з вираженою макрофагально-клітинною реакціє, ділянками геморагічного розм`якшення речовини мозку, явищами проліферації та організації, вираженого набряку головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вищенаведеним вироком, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до суду із апеляційною скаргою у якій зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та зауважує наступне:

- фактично обвинувачення побудовано лише на свідченнях ОСОБА_7 про визнання вини. Проте у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що такі показання надані останнім під фізичним та психологічним тиском;

- свідок ОСОБА_10 під час слідчого експерименту показала тільки на місце, де лежала потерпіла;

- свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили суду, що чоловік потерпілої систематично бив її.

Виходячи з наведеного, захисник просить скасувати і винести виправдувальний вирок.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілий у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать телефонограма та довідка про доставку смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_1 , причин неприбуття не повідомив, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційні скарги за відсутності потерпілого, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення потерпілого про призначення судового засідання в апеляційному суді.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту, просила вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Апеляційний суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 20.06.2021 року, близько 11:00 години, він прокинувся, подзвонив своїй бабусі, але вона не відповіла, тому він вирішив піти до неї додому та перевірити чи все добре. Зазвичай бабуся приходила до нього сама, приносила їжу, але в той день не прийшла. Коли він зайшов у будинок своєї бабусі, побачив, що остання лежить на кухні біля стола на підлозі, блює чимось жовтим і хрипить, він одразу подзвонив своїй матері та все розповів. Після цього мати подзвонила ОСОБА_13 сестрі бабусі, щоб та викликала швидку допомогу. Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що у нього були хороші стосунки з бабусею та зазначив, що вона проживала разом з дідом, який час від часу бив її, про що йому відомо зі слів самої бабусі. Він розповів, що приходив до бабусі 18.06.2021, вона поралася на городі, їй стало погано, вона впала на землю, а він допоміг їй підвестися, але між ними не було ніякого конфлікту. Також він розповів, що 19.06.2021 бабуся приходила до нього, на її обличчі були синці, він спитав її, що сталося, на що вона відповіла, що посварилася з дідом і він її побив, дід ревнував бабусю до нього за те, що вона носила йому їжу, дід був проти того, щоб він ходив до них.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, що виразилась у невизнанні винуватості у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілогї, наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно, як на докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, послався на показання потерпіло та свідка, які докладно виклав у вироку.

Потерпілий ОСОБА_14 під час судового розгляду у суді першої інстанції пояснив, що 18.06.2021 ОСОБА_7 прийшов до них додому, в цей час дружина працювала на городі, сусідка ОСОБА_10 почула якісь дивні звуки, схожі на удари, виглянула та побачила як його онук б`є дружину, після чого крикнула йому та сказала, що покличе свого чоловіка. ОСОБА_14 розповів, що його дружина не хотіла, щоб сусіди та родичі знали про їх стосунки з онуком, про те, що він їх б`є, а тому казала, що це він її б`є, а не онук. Він розповів, що онук два роки тому позичив 100 доларів США, тривалий час не повертав гроші, тому він вирішив йому про це нагадати. Після чого ОСОБА_7 прийшов десь о 04:00 годині ранку та побив його, від того часу він має розлади зі здоров`ям. Також ОСОБА_14 зазначив, що зі слів дружини йому стало відомо, як онук 18.06.2021 приходив до них додому та бив її. Наступного дня після побиття вони з дружиною написали заяву в поліцію, однак його дружина була впевнена, що все марно. Він розповів, що мав добрі стосунки з дружиною, не застосовував до неї фізичну силу (лише один раз 15 років тому у них з дружиною був конфлікт), однак через онука у них розходилися думки, він не хотів з ним зустрічатися, тому у зв`язку з цим жив окремо від своєї дружини у сусідньому будинку, який він придбав, маючи намір обробляти город. ОСОБА_14 пояснив, що бачив дружину останній раз у неділю 20.06.2021, до 10:00 години ранку, вона ледь рухалась, її обличчя було синє та опухле. Близько 13:00 години до нього прибігла ОСОБА_11 , сказала, що їй подзвонила його донька з Росії та повідомила, що ОСОБА_7 дзвонив і казав, що бабусі погано і вона хрипить. Він разом з ОСОБА_11 пішов до дружини, вони викликали швидку допомогу. Коли приїхала швидка, його дружина вже була непритомною.

Таким чином, аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_14 встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 були напружені стосунки, конфлікти та побиття потерпілої. У свою чергу, вказане узгоджується з дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме:

- рапортом інспектора-чергового Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, згідно якому 19.06.2021 о 08:10 годині від ОСОБА_14 надійшло повідомлення на службу «102» про те, що 19.06.2021 о 08:10 годині за адресою: АДРЕСА_1 , онук, який мешкає в іншому будинку, побив бабусю ОСОБА_9 , вона уся в синцях, від виклику швидкої медичної допомоги відмовилась (а.п. 45).

- заявою ОСОБА_9 від 19.06.2021 року на ім`я начальника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, згідно якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , просила застосувати заходи до її онука ОСОБА_7 , який 18.06.2021 року завдав їй тілесні ушкодження по обличчю і голові та погрожував смертю та фізичною розправою (а.п. 46).

На думку апеляційного суду, підстав не довіряти показанням потерпілого у суду не було, оскільки вони є логічними, послідовними та повністю узгоджуються дослідженими письмовими доказами.

Крім того, свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції пояснила, що вона є сусідкою загиблої ОСОБА_9 18.06.2021 ввечері вона перебувала вдома, вийшла у двір та займалася своїми справами, аж раптом почула чоловічий голос та якісь дивні звуки, схожі на удари та ляпаси. Вона вийшла на город і побачила як ОСОБА_7 стояв над своєю бабусею, махав руками та говорив на підвищених тонах, бабуся в цей час лежала на землі. Побачивши це, вона почала кричати, щоб ОСОБА_7 не чіпав бабусю. Після чого він відійшов і бабуся підвелася. Вони ще пару хвилин сварилися, а потім розійшлися. ОСОБА_10 розповіла, що в той момент вона не бачила на потерпілій слідів крові чи синців, потерпіла була розпатлана.

Показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються зі слідчим експериментом проведеним за її участю від 21.06.2021 року, відповідно до якого, під час слідчого експерименту свідок показала та відтворила обставини конфлікту, що відбувався між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , місцезнаходження свідка під час цього, а також місце, де лежала ОСОБА_9 (а.п. 64 69).

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідок, яка була допитана судом першої інстанції під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу, що на підставі наведеного, судом першої інстанції, встановлено перебування ОСОБА_7 18.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , на городі своєї бабусі ОСОБА_9 , де між ними відбувся конфлікт, а також про завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень останній.

При цьому слід відмітити, що під час проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_7 від 21.06.2021 року, останній у присутності захисника ОСОБА_15 та понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , докладно відтворив обставини та обстановку події та продемонстрував, яким чином і де саме він завдавав ОСОБА_9 18, 19 та 20 червня 2021 року тілесні ушкодження, а саме 18.06.2021 знаходячись на городі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вказав на місце біля паркану, де він спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 та продемонстрував на манекені, як він наніс два удари долонею правої руки та один удар долонею лівої руки по обличчю потерпілої, після чого остання впала від ударів на землю правою бічною поверхнею свого тіла на ґрунтовану поверхню землі. Далі ОСОБА_7 показав, яким чином він наніс три удари лівою ногою в область паху та три удари лівою ногою в область тулуба ОСОБА_9 , яка в той час лежала на землі. Також, ОСОБА_7 , знаходячись у спальній кімнаті, за допомогою манекену, показав, яким чином на ліжку лежала потерпіла та як він наніс один удар долонею лівої руки у праву частину обличчя потерпілої та один удар долонею правої руки у ліву частку обличчя, після чого продемонстрував, як він за руку стягнув останню з ліжка на підлогу та наніс три удари лівою ногою в область тулуба, як бабуся лежала на підлозі, після чого вказав у напрямку виходу з будинку, куди він направився після спричинення тілесних ушкоджень останній.

Далі ОСОБА_7 детально за допомогою манекену продемонстрував, як він 19.06.2021 року у спальні наніс ОСОБА_9 , яка знаходилась на ліжку, один удар лівою рукою у праву частину обличчя, один удар долонею правої руки у ліву частину обличчя потерпілої, після чого стягнув потерпілу за руку на підлогу та наніс два удари лівою ногою по тулубу потерпілої.

Також ОСОБА_7 показав, яким чином він 20.06.2021 на кухні підняв голову потерпілої ОСОБА_9 , яка лежала на підлозі, та наніс один удар правою рукою у ліву частину обличчя потерпілої ОСОБА_9 , після чого остання знепритомніла (а.п. 72 87).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 319 від 29.07.2021 року на тілі ОСОБА_9 , виявлені наступні тілесні ушкодження: перелому правих 4 6 ребер по середній пахвовій лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців на зовнішній поверхні правого плеча у середній третині, на передній поверхні живота в проекції лобкової області, на правій молочній залозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, закритої черепно-мозкової травми у формі вогнищевих крововиливів в речовині великих півкуль, вогнищевих субарахноїдальних крововиливів в м`яких мозкових оболонках великих півкуль, вогнищевого субдурального крововиливу правої лобно-тім`яної скроневої області, лінійного перелому без зміщення в області скронево-тім`яного шва правої гемісфери, вогнищевих крововиливів у фрагментах м`яких тканин голови правої лобно-тім`яної скроневої області, синців на правій боковій поверхні обличчя, на верхній та нижній повіці лівого ока, на верхній та нижній повіці правого ока, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою у формі вогнищевих крововиливів у речовині великих півкуль, вогнищевих субарахноїдальних крововиливів у м`яких мозкових оболонках великих півкуль, вогнищевого субдурального крововиливу правої лобно-тім`яної скроневої області, лінійного перелому без зміщення в області скронево-тім`яного шва правої гемісфери, вогнищевих крововиливів у фрагментах м`яких тканин голови правої лобно-тім`яної скроневої області, синців на правій боковій поверхні обличчя, на верхній та нижній повіці лівого ока, на верхній та нижній повіці правого ока, та настала від вогнищевих крововиливів у речовині великих півкуль з вираженою макрофагально-клітинною реакціє, ділянками геморагічного розм`якшення речовини мозку, явищами проліферації та організації, вираженого набряку головного мозку (а.п. 97 102).

Також, судом першої інстанції був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_18 який свій висновок підтвердив та пояснив, що кожне тілесне ушкодження виникає від однієї травмуючої дії, тобто згідно висновку тілесні ушкодження були спричинені тупим предметом, яким саме ідентифікувати неможливо. Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою у формі вогнищевих крововиливів у речовині великих півкуль; вогнищевих субарахноїдальних крововиливів в м`яких мозкових оболонках великих півкуль, вогнищевого субдурального крововиливу правої лобно-тім`яної скроневої області, лінійного перелому без зміщення в області скронево-тім`яного шва правої гемісфери, вираженого набряку головного мозку тощо. Він не може достовірно пояснити, чим саме були спричинені тілесні ушкодження, у зв`язку з тим, що характер нанесення тілесних ушкоджень потерпілій однотипний тілесні ушкодження на тілі потерпілої виникли від травмуючої дії тупим предметом з невеликим інтервалу часу. Також він зазначив, що після отриманих «синців» потерпіла ОСОБА_9 мала можливість здійснювати будь-які цілеспрямовані дії (пересуватися, розмовляти, чинити опір і т.д.). З моменту отримання тілесних ушкоджень, потерпіла прожила одинадцять діб.

Після аналізу наведених у сукупності доказів, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що дані про отримані ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та причин її смерті повністю співвідносяться з обставинами зазначених у ході слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 . Тобто, вказані обставини у сукупності, безумовно, свідчать про те, що тільки особа, яка завдала загиблій тілесні ушкодження, змогла би так докладно описати обставини та обстановку події.

У свою чергу, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на слідчому експерименті він показував усе під фізичним та психологічним тиском, є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

За змістом ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини…, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, у суді першої інстанції 08.09.2021 року обвинувачений ОСОБА_7 повідомив про застосування до нього недозволених методів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Зазначена заява була зафіксована судом першої інстанції та на підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому в місті Миколаєві, в порядку ст. 214 КПК невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та першочергово розпочати і провести розслідування викладених в цій ухвалі та заяві ОСОБА_7 обставин можливого застосування відносно нього насильства з боку прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_19 та інших посадових осіб під час досудового розслідування кримінального провадження №0000588, внесеному до ЄРДР 20 червня 2021 року, відносно ОСОБА_7 .

На підставі зазначеної ухвали розпочато досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000588, внесеному ЄРДР 20.06.2021 року. У ході досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні було допитано ОСОБА_7 , який підтвердив викладені ним у заяві обставини, а також прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_19 , який знов заперечив застосування насильства відносно ОСОБА_7 . Слідчим також була витребувана і інформація щодо медичного огляду з ІТТ №9 ГУНП в Одеській області, куди ОСОБА_7 було поміщено 21.06.2021 року, а також зі слідчого ізолятору, куди останнього було поміщено 22.06.2021, згідно якій жодних тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 перед його поміщенням до вказаних установ виявлено не було.

Уповноваженим органом було дано оцінку всім зібраним доказам у їх сукупності, оцінено об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, відомості за яким були внесені до ЄРДР, внаслідок чого, слідчий дійшов висновку про відсутністю у діях прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_19 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та постановою від 28.12.2021 року

кримінальне провадження № 0000588, внесене ЄРДР 20.06.2021 року, було закрите (а.п. 194 196).

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування, апеляційним судом, при вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Також апеляційний суд звертає увагу, що при дослідженні протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 21.06.2021 та додатку до нього у виді фототаблиці, суд першої інстанції прийшов до переконання, що обвинувачений давав свідчення добровільно, без впливу будь-кого на нього і вказівок з боку сторонніх осіб.

Даний висновок суду першої інстанції узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , які були допитані у судовому засіданні, та пояснили, що вони були залучені як понятті під час слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та підтвердили добровільність демонстрації ОСОБА_7 обставин нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 під час слідчого експерименту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно застосовувався до обвинуваченого ОСОБА_7 недозволених методів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, є явно надуманими. Жодного розумного підтвердження нібито вчиненого тиску стосовно нього, обвинуваченим не надано.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що висунута стороною захисту версія, щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 її чоловіком ОСОБА_14 нічим не підтверджена, а водночас спростована показаннями свідка ОСОБА_10 та письмовою заявою потерпілої ОСОБА_9 від 19.06.2021 року на ім`я начальника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, згідно якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , просила застосувати заходи до її онука ОСОБА_7 , який 18.06.2021 року завдав їй тілесні ушкодження по обличчю і голові та погрожував смертю та фізичною розправою.

Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не стосуються події злочину, оскільки вказані свідки не були очевидцями розглядуваних подій, а їх показання стосуються лише взаємовідносин у родині, що мали місце до цього. При цьому, оцінюючи показання вказаних свідків, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що їх покази викликають розумні сумніви, оскільки, як сама пояснила свідок ОСОБА_11 , з потерпілим ОСОБА_14 знаходиться у неприязних відносинах, а як пояснила свідок ОСОБА_12 , вона є однокласницею та подругою матері обвинуваченого.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000588, внесеному до ЄРДР 20 червня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4