ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1679/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002665 від 26.08.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

востаннє вироком Дарницького районного суду м. Києва від

28 липня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, на

підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного

покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з

конфіскацією всього майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 05 жовтня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002665 від 26.08.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_6 26 серпня 2022 року, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 152, приблизно о 17 год. 20 хв., вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ОСОБА_6 , знаходячись поблизу магазина «Бонус», на вул. Харківське шосе, 152, у м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою обернення чужого майна на свою користь, у період воєнного стану, та впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав велосипед чорного кольору, марки «Ventura», вартістю 800 грн, який перебуває у власності потерпілого ОСОБА_7 , та у подальшому сівши на велосипед поїхав.

У подальшому, потерпілий ОСОБА_7 виявив відсутність власного велосипеду чорного кольору, марки «Ventura», після чого помітив, що ОСОБА_6 їде на зазначеному велосипеді, таким чином викрив злочинні дії ОСОБА_6 , про що висловив усну вимогу на повернення велосипеду.

ОСОБА_6 , зрозумівши, що його злочинні дії були викриті потерпілим, від свого злочинного умислу не відмовився та продовжив вчиняти активні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, а саме почав тікати вулицею Харківське шосе на велосипеді, який належить потерпілому ОСОБА_7 .

Утримуючи при собі вказане майно, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_6 тікав вулицею Харківське шосе у м. Києві, однак довести свій злочинний умисел до кінця та розпорядитись вказаним майном не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий військовослужбовцями.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 міг спричинити матеріального збитку потерпілому на суму 3 400 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю та надав суду детальні показання щодо обставин вчиненого, що 26 серпня 2022 року закінченого замаху на злочин проти власності.

Так, знаходячись поблизу магазина «Бонус», на вул. Харківське шосе, 152, у м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою обернення чужого майна на свою користь, у період воєнного стану, та впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав велосипед чорного кольору, марки «Ventura», вартістю 800 грн, який перебуває у власності потерпілого ОСОБА_7 , та у подальшому сівши на велосипед поїхав.

Надалі, його злочинні дії були викриті потерпілим, але від свого злочинного умислу не відмовився та продовжив вчиняти активні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, а саме почав тікати вулицею Харківське шосе на велосипеді, який належить потерпілому ОСОБА_7 .

Утримуючи при собі вказане майно, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_6 тікав вулицею Харківське шосе у м. Києві, однак довести свій злочинний умисел до кінця та розпорядитись вказаним майном не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий військовослужбовцями.

Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: раніше неодноразово судимий, має незняті та непогашені судимості, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з середньою освітою, страждає на тяжке захворювання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Водночас серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, щодо необхідності застосування положень ч. 3 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин.

Відповідно до вказаних положень процесуального закону враховано правові позиції, викладені у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 березня 2019 року (справа № 756/15900/17, провадження № 51-6737км18)1, від 23 лютого 2021 року (справа № 640/8769/19, провадження № 51-3678км20)2, від 24 березня 2021 року (справа № 753/25028/18, провадження № 51-5954км20)3, від 27 лютого 2020 року (справа № 755/2957/18, провадження № 51-4898км19)4 та від 01 грудня 2020 року (справа № 743/645/16к, провадження № 51-1977км20)5.

Так, ОСОБА_6 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

У цьому випадку посилання на статті 6567 КК України дає змогу зробити висновок, що сформульовані у ч. 1 ст. 68 КК України положення виступають додатковими правовими орієнтирами до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 цього Кодексу.

Іншими словами, визначаючи вид і розмір покарання особі, яка вчинила незакінчений злочин, суд враховує фактичні обставини в межах трьох загальних критеріїв ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і двох додаткових тих, що визначають ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

Вимоги ч. 3 ст. 68 КК України обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за незакінчений злочин.

Ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за замах на злочин.

Санкція частини 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, отже із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України цей строк не може перевищувати 6 років 6 місяців, водночас у цьому випадку суд не зобов`язаний посилатися на положення ст. 69 КК України, підстав до застосування якої також у цьому випадку не встановлені.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Обраний під час підготовчого судового засідання запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі із урахуванням обмежень, встановлених ч. 3 ст. 68 КК України, на строк шість років шість місяців.

Обраний під час підготовчого судового засідання запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

У строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 26 серпня 2022 року до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: велосипед чорного кольору, марки «Ventura», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , залишити останньому як власнику за належністю; мобільний телефон, 2 акумуляторні батареї, особисті документи, що зберігаються у камері схову Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 011259) повернути обвинуваченому як власнику за належністю, решту речей з цього спецпакету шприці та ножиці знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

1 Постанова ККС ВС від 14 березня 2019 року (справа № 756/15900/17, провадження № 51-6737км18). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/80555764.

2 Постанова ККС ВС від 23 лютого 2021 року (справа № 640/8769/19, провадження № 51-3678км20). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/95213454.

3 Постанова ККС ВС від 24 березня 2021 року (справа № 753/25028/18, провадження № 51-5954км20). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/95848988.

4 Постанова ККС ВС від 27 лютого 2020 року (справа № 755/2957/18, провадження № 51-4898км19). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87985460.

5 Постанова ККС ВС від 01 грудня 2020 року (справа № 743/645/16к, провадження № 51-1977км20). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/93373965.