У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у провадженні ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 400 009 38 від 04 лютого 2019 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Митищі Російської Федерації, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2021 у кримінальному провадженні № 120 191 000 400 009 38 від 04 лютого 2019 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді особистого зобов`язання.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його затримання у порядку виконання вироку.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час він отримав у безоплатне тимчасове користування автомобіль марки "Skoda Superb", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_12 .

У подальшому, навесні 2018 року, ОСОБА_8 стало відомо про те, що ОСОБА_6 має намір придбати автомобіль такої ж марки, тобто "Skoda Superb", і в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння коштів в особливо великих розмірах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння коштами в особливо великих розмірах, ОСОБА_8 , не маючи права власності та права розпорядження автомобілем "Skoda Superb", який належить ОСОБА_12 , з метою заволодіння грошовими коштами у особливо великих розмірах, запропонував ОСОБА_6 придбати вказаний автомобіль, повідомивши, що автомобіль належить йому, тим самим повідомивши ОСОБА_6 неправдиві відомості для реалізації своїх злочинних дій.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння коштами в особливо великих розмірах, у березні 2018 року ОСОБА_8 , розуміючи матеріальне становище ОСОБА_6 , який не був у змозі сплатити всю суму грошових коштів за придбання автомобіля, запропонував останньому в якості передоплати сплатити частину суми грошей, на що ОСОБА_6 погодився.

Так, 16.03.2018, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні торговельного центру "Квадрат", що розташований по бульв. Перова, б. 36, у м. Києві, ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 в якості передоплати за придбання автомобіля "Skoda Superb", який належить ОСОБА_12 , грошові кошти в сумі 15.000 доларів США, будучи впевненим у тому, що вищевказаний автомобіль належить ОСОБА_8 та після сплати другої половини коштів - автомобіль стане його власністю.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , не будучи власником автомобіля "Skoda Superb", реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом обману, заволодів грошовими коштами в сумі 15.000 доларів США, що станом на 16.03.2018 року, відповідно до курсу Національного Банку України, становить 394.050 грн. та в 400 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 шкоду в особливо великому розмірі.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2021 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник стверджує, що судом призначено покарання, яке не відповідає меті покарання і є надто суворим, оскільки судом першої інстанції безпідставно не враховано активне сприяння ОСОБА_8 у розкритті злочину, його щире каяття та відшкодування завданого збитку.

Також захисник посилається, що судом невірно оцінено посткримінальну поведінку обвинуваченого, а твердження про переховувався ОСОБА_8 від органів досудового розслідування - не відповідають дійсності, оскільки останній, перетинаючи кордон України, не був обізнаний про притягнення його до кримінальної відповідальності, а повідомлявся про підозру через півтора роки після виїзду за кордон.

Окремо, захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 виїхав за межі України до Республіки Польща як громадянин України, офіційно через пункт пропуску державного кордону та офіційно перебував на території Республіки Польща саме як громадянин України, не приховуючи своїх даних, не вдаючись до будь-яких способів міграції, які б свідчили про бажання переховуватись від органів досудового розслідування.

Окрім того, не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2021 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України змінити в частині призначення покарання як такий, що за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 190 КК України не пов`язане з реальним відбуванням позбавлення волі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, потерпілий вказує, що завдану шкоду йому було відшкодовано, у зв`язку з чим вважає призначене ОСОБА_8 покарання несправедливим, через надмірну суворість.

Прокурор у провадженні ОСОБА_5 , не погоджуючись з вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2021 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України змінити через суворість та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор стверджує, що, згідно з вироком суду, суд не взяв до уваги передбачену ст. 66 КК України обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, всупереч тому, що викладено прокурором у обвинувальному акті та промові у дебатах, з тих підстав, що ОСОБА_8 лише у останньому слові вибачився перед потерпілим та відшкодував йому шкоду, що, на переконання прокурора, не є правильним.

Також прокурор зазначає, що судом при призначенні покарання врахована посткримінальна поведінка ОСОБА_8 , а саме, що після вчинення злочину та оголошення останньому про підозру, він переховувався від слідства та суду, виїхавши кордон, - що є хибними та суперечливими.

Додатково прокурор звертає увагу суду на те, що дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до будь-якого виду відповідальності, не стоїть на обліку у лікарів наркологів та психіатрів, щиро покаявся та повністю відшкодував завдану злочином шкоду, що, як стверджує прокурор, свідчать про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

02.07.2021 до Київського апеляційного суду надійшли доповнення/зміни першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 до апеляційної скарги прокурора у провадженні ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2021, в яких, не відмовляючись від доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне доповнити апеляційну скаргу в порядку ч. 4 ст. 36 КПК України, з проханням вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2021 щодо ОСОБА_8 змінити та кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190 КК України, визначивши йому за цим законом покарання у виді 5 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком - 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а у решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На обґрунтування своєї позиції, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 вказує, що згідно обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті та визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 16.03.2018 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_14 в розмірі 394.050 гривень, дії якого судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України як незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах.

Між тим, на переконання першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягав застосуванню - а саме ч. 4 ст. 190 КК України, бо відповідальність за ним настає в разі вчинення шахрайства в особливо великих розмірах або організованою групою, тоді як до п. 4 примітки до ст. 185 КК України, у ст.ст. 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, у відповідності до Закону України "Про державний бюджет України на рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2018 становив 1.762 грн., тобто соціальна пільга для цілей кваліфікації кримінальних правопорушень у 2018 році становила 881 грн., а отже для кваліфікації дій особи за ч. 4 ст. 190 КК України у 2018 році сума заподіяної шкоди повинна бути більшою ніж 528.600 грн. (881*600), а оскільки сума заподіяної ОСОБА_8 шкоди потерпілому становить 394.050 грн., то його дії не можуть кваліфікуватись за ч. 4 ст. 190 КК України.

Отже, на переконання першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману у великих розмірах, відповідно до примітки 3 до ст. 185 КК України у великих розмірах визначається кримінальне правопорушення, що вчинене на суму, яка в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення. Станом на 2018 рік великий розмір шкоди становив 220.250 грн. і більше.

Підсумовуючи перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 вказує, що судом першої інстанції невірно кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України і тому вирок в частині кваліфікації дій останнього підлягає зміні внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 про дату, час та місце призначеного судового засідання, зокрема, в умовах воєнного стану повідомлялися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка яких у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційних скарг за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 представляють захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також вважали за можливе розглянути провадження у відсутність обвинуваченого.

Враховуючи ту обставину, що на розгляді в суді апеляційної інстанції провадження перебуває з 25.03.2021, а також думку прокурора та захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції про можливість розгляду провадження у відсутності обвинуваченого за позицією про можливі результатами розгляду провадження, що не погіршують становище обвинуваченого, а також, виходячи з положень ст. 318 КПК України щодо проведення і завершення судового розгляду протягом розумного строку, колегія суддів ухвалює рішення про проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу прокурора у провадженні зі змінами, внесеними першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , та просили перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 на ч. 3 ст. 190 КК України та призначити йому за цим законом покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні зі змінами, внесеними першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , та просив кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг, з урахуванням позиції сторін у провадженні у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному заволодінні шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_6 в розмірі 394.050 грн. за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого і даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилаються на них і сторони у провадженні в апеляційних скаргах з доповненнями/змінами та в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 зі змінами внесеними першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, - колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті та визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 16.03.2018 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_14 в розмірі 394.050 грн., що в 400 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Водночас, дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України як незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідальність за ч. 4 ст. 190 КК України настає в разі вчинення шахрайства в особливо великих розмірах або організованою групою.

За положеннями до п. 4 примітки до ст. 185 КК України, у ст.ст. 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

На підставі приписів п. 5 підрозділу 1 розділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних та кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

У свою чергу, згідно п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга визначається у розмірі відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2018 становить - 1.762 грн.

Тобто, соціальна пільга для цілей кваліфікації кримінальних правопорушень у 2018 році становила 881 грн.

За підсумками, для кваліфікації дій особи за ч. 4 ст. 190 КК України у 2018 році сума заподіяної шкоди повинна бути більшою ніж 528.600 гривень (881*600).

Оскільки сума заподіяної ОСОБА_8 шкоди потерпілому становить 394.050 грн., його дії не можуть кваліфікуватись за ч. 4 ст. 190 КК України.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 4 на ч. 3 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману у великих розмірах, відповідно до п. 3 примітки до ст. 185 КК України, бо у великих розмірах визначається кримінальне правопорушення, що вчинене на суму, яка в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, а станом на 2018 рік великий розмір шкоди становив 220.250 грн. і більше, виключивши з вироку посилання на вчинення ОСОБА_8 шахрайства в особливо великих розмірах.

Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 190 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Так, санкцією ч. 3 ст. 190 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 вказаній нормі закону.

При призначенні покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, яке за ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, а також характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Поза увагою суду апеляційної інстанції не залишається і особа обвинуваченого, який не одружений, не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має постійне місце проживання та задовільний стан здоров?я.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , колегія судді визнає - добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.

Поза увагою суду апеляційної інстанції не залишається і позиція потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має та в апеляційній скарзі просив вирок стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України змінити в частині призначення покарання як такий, що за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Водночас, колегія суддів не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як на те послався в апеляційній скарзі прокурор, - щире каяття з огляду на посткримінальну поведінку обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення 16.03.2018 і повідомлення ОСОБА_8 21.02.2019 про підозру у вчиненні злочину, переховувався від слідства, у зв`язку з чим 25.02.2019 Дніпровським районним судом міста Києва було надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 , після чого - 26.02.2019 його оголошений у розшук (ОРС № 04498), а 07.03.2019 постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_8 оголошено в міжнародний розшук, після чого 10.12.2020 ОСОБА_8 затримано на кордоні у міжнародному пункті пропуску "Дорогуськ-Ягодин" Волинської області та здійснено конвоювання до органу досудового розслідування, у зв`язку з чим постановою слідчого від 10.12.2020 відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо останнього.

Отже, наведене вище, а також вибачення обвинувачено перед потерпілим в останньому слові, не вказує на дійсне щире каяття ОСОБА_8 , а лише як його намагання пом`якшити відповідальність за вчинений злочин.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, - судом не встановлено.

За викладеним, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у близьких до мінімальних меж, встановлених у санкції ч. 3 ст. 190 КК України, - у виді 4 років позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим та сприятиме меті, визначеній ст. 50 КК України.

Правових підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Не вказала на такі обставина, щоб заслуговували на увагу, і сторона захисту в суді апеляційної інстанції.

Процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 зі змінами внесеними першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 зі змінами внесеними першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 191 000 400 009 38 від 04 лютого 2019 стосовно ОСОБА_8 змінити: перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 на ч. 3 ст. 190 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3