КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1530/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3777/2022 Доповідач: ОСОБА_2

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дем`янці Переяслав-Хмельницького району Київської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, маючого на утримання неповнолітню дитину, приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше засудженого 05.11.2018 Переяслав- Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та призначенойому покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки та 3 (три) місяці,
Обвинувачений, не погоджуючись з вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати і провадження у справі закрити. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд не вмотивував чому дії обвинуваченого при обставинах, встановлених в судовому засіданні, необхідно кваліфікувати як вимагання, вчинене з погрозою саме вбивства, а не з погрозою пошкодження чи знищення майна потерпілого. Суд допустив суперечності у вироку, оскільки прийшов до висновку що вимагання було вчинене з погрозою вбивства, але в мотивувальній частині вироку вказав на інші кваліфікуючі ознаки вимагання психологічний тиск, вимогу передачі чужого майна (грошових коштів) поєднані із погрозами насильства над потерпілим та її близьким родичем, пошкодженням чи знищенням їх майна. Встановивши у вироку, що бойові припаси, вилучені в будинку, були покладені в шухляду не ним, а іншою особою, суд помилково прийшов до висновку що дані патрони зберігав саме обвинувачений, а не інша особа, яка проживала з ним у будинку. Призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що факт незаконного придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого дозволу саме обвинуваченим не доведений. Жодних дій, що підпадають під об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 263 КК України, не вчиняв. Боєприпаси не знаходив та не зберігав, звідки вони взялися йому не відомо. Зазначав, що в домоволодінні проживає не тільки він, але і інші особи. Свідок Гресь підтвердила, що патрони в шухляду кухні поклала вона, що виключає його відповідальність за ст.. 263 КК України. Щодо обвинувачення за ст. 189 КК України, зазначає, що пояснення свідка про те, що обвинувачений йому сказав «не чіпати, бо вибухне» не можна розцінювати як погрозу вбивством. Допитаний потерпілий не розцінював ці слова як погрозу вбивства. При певних умов ці дії можна розцінювати як погрозу знищення майна, а саме воріт. Де був закріплений муляж. Суд не вмотивував чому можлива небезпека вибуху свідчить виключно про погрозу вбивства.
Звертає увагу на текст вироку, де зазначено, що в період з 2007 по 2009 обвинувачений висловлював вимогу передачі чужого майна поєднані із погрозами насильства над потерпілим та її близьким родичем, пошкодженням чи знищенням їх майна. Таке формулювання суперечить висновку суду, що вчиняючи вимагання він діяв виключно з погрозою вбивства. Таке мотивування вироку не свідчить про його послідовність, логічність, що є підставою для визнання вироку незаконним через його неналежну вмотивованість. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 року щодо вмотивованості судового рішення. Посилається на п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України як на підстави для скасування або зміну судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який хоч і не подавав апеляційної скарги, але просив виключити з мотивувальної частини вироку посилання на застосування психологічного тиску по відношенню до потерпілого, оскільки в диспозиції ч. 2 ст. 189 КК України відсутня така кваліфікуюча ознака, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційних вимог. Обвинувачений, його захисник, потерпілий у кримінальному провадженні були належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, однак до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення апеляційного розгляду, призначеного на 23.11.2022 року о 10.00 годині, не надходило. 01.11.2022 року потерпілий ОСОБА_9 надіслав заяву з проханням проводити розгляд апеляційного провадження без його присутності. Враховуючи, що апеляційна скарга подана самим обвинуваченим, питання про погіршення його становища не ставиться, апеляційний суд вважає за можливе розглянути його апеляційну скаргу.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суду першої інстанції ОСОБА_9 пояснив, що погрози ОСОБА_7 він сприймав як реальні. Про вигляд вибухових пристроїв їх різновиди він обізнаний, оскільки більш ніж 20 років працює в аеропорту «Бориспіль» та з ними постійно проводять інструктажі. Апеляційний суд приходить до висновку, що застосований ОСОБА_7 спосіб залякування потерпілого вказував на небезпеку вибуху, який ОСОБА_9 сприйняв як реальний. Висловлені вимоги щодо передачі коштів ОСОБА_7 підкріпив смс повідомленнями відповідного змісту та муляжем вибухового пристрою. Крім того, відповідно до тексту смс повідомлення ОСОБА_7 повідомив потерпілого, щоб той поглянув на гараж. За наведених обставин висновок суду першої інстанції про кваліфікацію дій обвинуваченого як вимогу передачі чужого майна поєднану із погрозою вбивства є обґрунтованим. Слід враховувати, що погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Реальність погрози для потерпілого означає усвідомлення ним того, що небезпека заподіяння шкоди, якою погрожує винний, може стати дійсністю, якщо він проігнорує вимогу вимагача. Погроза при вимаганні може бути виражена у будьякій формі; усно чи письмово, безпосередньо потерпілому або через інших осіб, по телефону, за допомогою жестів, міміки, та/або іншими способами. Застосований ОСОБА_7 характер погрози, демонстрація муляжу вибухового пристрою потерпілому, який прийшов до гаража після отриманого від обвинуваченого смс повідомлення, вказує, що його дії були спрямовані на вимагання коштів саме шляхом погрози вбивством через небезпеку вибуху. Доводи апелянта про те, що судом в мотивувальній частині допущені суперечності, є безпідставними. Зазначення в формулюванні обвинувачення декількох кваліфікуючих ознак та кваліфікація дій обвинуваченого лише за однією з них, не створює суперечності, враховуючи доведеність погрози вбивством, та жодним чином не погіршує становище обвинуваченого. До того ж, посилання суду першої інстанції на застосування психологічного тиску, погроз насильства зазначено в частині вироку, яка не відноситься до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Окрім обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189 КК України, колегія суддів вважає доведеним і обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України. Проведеним обшуком за місцем проживання ОСОБА_7 виявлено 16 предметів схожих на набої, 2 предмета схожих на набої та 16 рослин, зовні схожих на рослини коноплі. Проведеною експертизою встановлено, що вказані предмети є проміжними патронами калібру 5,45х39 мм, які придатні до стрільби та проміжними патронами калібру 7,62х39 мм, які придатні до стрільби. Судом першої інстанції було допитано свідкаОСОБА_10 , яка повідомила, що вона проживає з ОСОБА_7 , як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Приблизно в середині літа 2019 (точної дати свідок не пам`ятає) вони з обвинуваченим прибирались в будинку. Тарас Нетаврований прибирався на горищі і знайшов патрони. Звідки вони там з`явились він не знав. Побачивши патрони в пакеті, ОСОБА_10 хотіла викинути їх на смітник, однак ОСОБА_7 не дозволив, пояснивши, що сміття запалюють та при цьому патрони можуть вибухнути. Вирішили покласти їх в шухляду на кухні. ОСОБА_10 пояснила, що будинок дістався ОСОБА_13 від покійного батька. На горищі ніколи не прибирали, та імовірно патрони туди поклав покійний батько ОСОБА_13 . Не здали в поліцію знайдені патрони просто тому, що забули. Обвинувачений щодо обставин виявлення набоїв пояснив, що 20.06.2019 він проводив прибирання у себе в будинку та виявив на горищі набої, які ймовірно зберігав там його покійний батько. Набої були бойові в кількості до 20 штук. Знаходились в пакеті. Він віддав їх ОСОБА_10 , щоб та поклала на видне місце, щоб не забути здати в поліцію, натомість вона поклала пакет з набоями до шухляди. 22.06.2019 вертаючись додому, біля будинку він зустрів працівників поліції, які показали ухвалу про дозвіл на проведення обшуку і разом із понятими пройшли до нього в будинок. Про набої він забув і згадав, коли їх знайшли в ході обшуку.
При цьому, зберігання це дії, пов`язані із володінням незалежно від його тривалості вказаними предметами, які знаходяться не при винній особі, а у вибраному і відомому їй місці. До придбання належать дії які полягають в оплатному чи безоплатному набутті відповідних предметів будь яким способом. З наведених обставин вбачається, що патрони були виявлені обвинуваченим на горищі його будинку та залишені в ньому. ОСОБА_7 усвідомлював, що подальше зберігання набоїв, є незаконним, враховуючи, що вже був раніше засуджений за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, вчинене за аналогічних обставин. А тому доводи апелянта про те, що він не вчиняв жодних дій, які підпадають під об`єктивну сторону злочину, та в будинку проживає не один, є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду. Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого. Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано відсутність обставин, що пом`якшутьпокарання та наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
При цьому, судом прийнято до уваги, що обвинувачений має позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_14 2006 року народження, ставлення потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, те що ОСОБА_7 в період збройної агресії проти України добровільно вступив до лав ТРО ДФТО Переяславської ОТГ, відсутність відомостей про перебування ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога та психіатра, та визначено покарання у мінімальній межі визначеній санкцією норми особливої частини КК України.
Враховуючи, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_7 в період іспитового строку за попереднім вироком, при визначенні остаточного покарання суд правильно керувався вимогами ст. 71 КК України та призначив покарання, яке в даному випадку відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого. Оскількикримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено апеляційну скаргуслід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Переяслав- Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
___________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4