Провадження №: 1-кс/755/40/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" січня 2023 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000125 від 23 грудня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и л а :

прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :90:125:0054, житловий будинок загальною площею 22 кв. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та житловий будинок загальною площею 32,2 кв. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Мотивуючи клопотання, прокурор посилається на те, що під час проведення досудового розслідування з`ясовано, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, в невстановлений досудовим розслідуванням час, виготовили технічні документи (технічні паспорти на об`єкт нерухомості, довідки про технічні показники об`єктів нерухомості) на неіснуючі житлові будинки, які в подальшому стали підставою для реєстрації речового права на вказані будинки.

Крім того, вказані вище документи використані невстановленими особами для розробки земельно-технічної документації на земельні ділянки, на яких начебто розташовані неіснуючі житлові будинки, з метою подальшого заволодіння ними.

29 липня 2021 року, приватним нотаріусом ОСОБА_4 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 22 кв.м., що начебто знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000).

29 липня 2021 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 32, 2 кв. м., що начебто знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000).

17 листопада 2021 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 посвідчено договір купівлі продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно даного договору право власності на житловий будинок (реєстраціний номер 000) перейшло до ОСОБА_8 (1/2 частка), ОСОБА_9 (1/4 частка) та ОСОБА_10 (1/4 частка). Крім того, згідно договору купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , посвідченого 17 листопада 2021 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 , будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :90:125:0054.

Підставою для здійснення державної реєстрації вказаних вище об`єктів нерухомого майна слугували довідки про стан будинку та техпаспорта на об`єкт нерухомого майна, видані від імені ТОВ Проекттехсервісбуд 05 жовтня 2018 року. У технічній документації зазначено, що вказані будинки були побудовані господарським способом 1989 року, що не відповідає дійсності.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку встановлено, що адресою: АДРЕСА_1 , де розташований неіснуючий житловий будинок, сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :90:125:0054, площею 0,086 га, без зазначення права власності на даний об`єкт.

У той же час проведеним оглядом місця події встановлено що за адресою: АДРЕСА_3 (зокрема на земельній ділянці з кадастровим номером :90:125:0054), земельні ділянки не огороджені металевим або іншим парканом, на них жодних житлових, нежитлових споруд, тимчасових будівель, сараїв, фундаментів або інших речей чи предметів, які могли б свідчити про те, що на даних ділянках знаходились житлові будинки виявлено не було.

Допитана як свідок ОСОБА_11 , яка працює в закладі «Сімонс», показала, що протягом останніх 3 років, постійно перебуває по АДРЕСА_4 , і на земельних ділянках по АДРЕСА_5 , ніколи не було житлових чи нежитлових будівель, тимчасових споруд, сараїв, будинків будь-якого типу.

Постановою слідчого житловий будинок, загальною площею 22 кв. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, житловий будинок, загальною площею 32.2 кв. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 та земельна ділянка з кадастровим номером :90:125:0054 визнані речовими доказами.

Таким чином установлено, що невстановленими особами виготовлено технічну документацію на неіснуючі житлові будинки, використано дану документації при здійсненні державної реєстрації права власності на вказані будинку, з метою безпідставного формування земельних ділянок (під неіснуючими об`єктами нерухомості) та заволодіння ними за відсутності на те законних підстав.

За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження№ 0000125 від 23 грудня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Прокурор Дніпровської оружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у клопотанні, у повному обсязі та просив задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, крім того, прокурором зазначаються ризики того, що з майном, яке є предметом вчинення кримінального правопорушення можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження, з метою забезпечення арешту майна, тому розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідча суддя, вивчивши клопотання,дослідивши матеріали додані до клопотання, заслухавши прокурора, дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої вказаної статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням дізнавача, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Постановою старшої слідчої Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 29 грудня 2022 року житлові будинки за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку з кадастровим номером :90:125:0054 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000125 від 23 грудня 2022 року.

У судовому засіданні слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволеннюшляхом накладення арешту на вищевказануземельну ділянку та житлові будинки.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона користування, розпорядження та відчуження земельної ділянки та заборона відчуження будинків.Водночас положеннями КПК України не передбачено при накладенні арештуна майно заборони володіння майном, а тому у цій частині клопотання слід відмовити.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінальних правопорушень за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :90:125:0054, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження.

Накласти арешт на житловий будинок загальною площею 22 кв. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та житловий будинок загальною площею 32,2 кв. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), шляхом заборони відчуження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1