провадження № 1-кс/932/1124/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

Заявниця звернулася до слідчого судді із вказаним клопотанням в якому просить скасувати арешт на кладений на автомобіль марки «LEXUS» GX 470 чорного кольору 2008 року виготовлення, держаний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , шляхом накладення заборони на його відчуження.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця послалася на безпідставність подальшого перебування вказаного майна під арештом,оскільки не вбачає підстав для цього. Вона є єдиним власником вказаного автомобілю та не була обізнана щодо накладення на нього арешту. Дізналась про обтяження майна при спробі здійснення заміни номерного знаку.

На судове засідання заявниця не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена у встановленому законом порядку.

На судове засідання слідчий не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомив.

Беручи до уваги положення статей 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та частини другої статті 174 КПК України, яке не вказує про неможливість розгляду клопотання за відсутності особи, яка заявила клопотання та особи, за клопотанням якої було арештовано майно, за умови їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи, з урахуванням строків розгляду таких клопотань, слідчий суддя вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду клопотання по суті у їх відсутність.

Відповідно до частини першої, пункту 7 частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положення частини першої статті 174 КПК України закріплюють право власника майна, який не є учасником кримінального провадження звертатись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 174 КПК України встановлено, що одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження прокурор скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації, а суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна та скасує його також у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до частини другої статті 214 та пункту 1 частини другої статті 283 КПК України досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та завершується закриттям кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК України. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що після вжиття слідчим суддею такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, за клопотанням власника майна, який не є учасником кримінального провадження, слідчим суддею може бути прийнято рішення про його скасування, в разі якщо його подальша дія не відповідає меті досягнення дієвості відповідного кримінального провадження.

Зі змісту ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року № 932/18182/19 встановлено, що слідчим суддею в межах кримінального провадження № 0002594 від 21 листопада 2019 року порушеного за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, через те, що автомобіль марки «LEXUS» GX 470 чорного кольору 2008 року виготовлення, держаний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , був предметом злочину (автомобіль було відчужено незаконно), речовим доказом по кримінальному провадженню і його збереження у незмінному вигляді було доцільним для потреб досудового розслідування, на останній було накладено арешт у вигляді заборони на його відчуження.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 червня 2020 року вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0002594 від 21 листопада 2019 року, слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «LEXUS» GX 470 чорного кольору 2008 року виготовлення, держаний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Таким чином, зважаючи на те, що кримінальне провадження в межах якого було накладено арешт на майно закрито, ухвала слідчого судді про накладення арешту у зв`язку з цим припинила свою дію, а отже в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба, враховуючи, що вказане майно більше не може розцінюватись як предмет злочину та речовий доказ, щодо останнього не може бути застосовано спеціальну конфіскацію та щодо нього не приймалося інших рішень з приводу відчуження в межах кримінального провадження, подальше перебування майна під обтяженням не відповідатиме інтересам законного та добросовісного власника, а отже клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 309, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року № 932/18182/19 у виді накладення арешту на автомобіль марки «LEXUS» GX 470 чорного кольору 2008 року виготовлення, держаний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , шляхом накладення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя __________________ ОСОБА_1