ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1645/22 Номер провадження 11-сс/814/1044/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000516 від 02.08.2022 апеляційну скаргу прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року,

встановила:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 про арешт автомобіля марки «Mersedes-Benz» модель «S500І» д.н.з. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_7 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - в кримінальному провадженні № 0000516, внесеному до ЄРДР 02.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Автомобіль марки «Mersedes-Benz» модель «S500І» д.н.з. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зобов`язано передати власнику ОСОБА_7 на зберігання.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що на вказаний автомобіль, власником якого є ОСОБА_7 , ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 26.05.2022 вже накладено арешт шляхом позбавлення права користування, розпорядження та відчуження у кримінальному провадженні № 0000031, у клопотанні прокурора не вказані законні підстави для накладення арешту, оскільки з матеріалів клопотання вбачається, що по даному кримінальному провадженню підозра будь-якій особі не висувалася, відповідно до ч.1 ст. 382 КК України такий вид покарання як конфіскація не передбачений, згідно ст. 96-1 КК України це майно не підлягає спеціальній конфіскації. Тому відсутні підстави для накладення арешту.

На ухвалу слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою накласти арешт на автомобіль марки «Mersedes-Benz» модель «S500І» д.н.з. НОМЕР_1 ідентифікаційний номер транспортного засобу WDD НОМЕР_4 з визначенням місця його зберігання на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів в м. Миргород вул. Мінзаводська, 1а Полтавської області, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 з визначенням місця його зберігання - матеріали кримінального провадження № 0000516 від 02.08.2022, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування власником даним майном.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що поза увагою слідчого судді залишилося те, що ухвалою Київського районного суду м. Полтава від 26.05.2022 про арешт майна не визначено місце зберігання автомобіля.

При цьому вважає, що доводи адвоката про те, що ОСОБА_7 не була зобов`язана не користуватися, розпоряджатися та відчужувати свій автомобіль не відповідають дійсності, як і твердження ОСОБА_9 про те, що він не був обізнаний про наявність ухвали про накладення арешту на автомобіль.

Тому вважає, що відмова у накладенні арешту на майно сприятиме уникненню кримінальної відповідальності винуватих осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши суддю доповідача, адвоката та власника майна, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приписами п.1 ч.2 та ч.3 цієї статті Кодексу встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2ст.170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2ст.170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2ст.170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2ст.170 КПК України);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим відділенням Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000516 від 02.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, за фактом невиконання судового рішення про накладення арешту з позбавленням права користування, розпорядження та відчуження на автомобіль марки «Mersedes-Benz» модель «S500І» д.н.з. НОМЕР_1 .

На час розгляду провадження апеляційним судом про підозру в даному провадженні нікому не повідомлялося.

Доводи прокурора про необхідність арешту транспортного засобу з метою забезпечення збереження речових доказів є непереконливими.

Диспозицією ч.1 ст. 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК, полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин вважається закінченим.

Злочини, передбачені ст. 382 КК, можуть бути вчинені як у формі власне невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню.
Обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру.
Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.

Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.

Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Для доведення умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати. Зокрема, відсутність реальної можливості виконати рішення суду виключає відповідальність за ст. 382 КК. Водночас, для встановлення факту умисного невиконання достатньо підтвердити, що зобов`язана особа мала можливість хоча б частково виконати судове рішення, але без поважних причин не зробила цього.

Вказані обставини в клопотанні не зазначені, та враховуючи, що жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя обґрунтовано вказав про відсутність підстав для накладення арешту.

Не зазначає таких обставин прокурор і в апеляційній скарзі.

Крім того, слідчий суддя правильно встановив, що ч.1 ст. 382 КК України не передбачає конфіскації автомобіля та це майно, на підставі ст. 96-1 КК України не підлягає спеціальній конфіскації.

Також судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 26.05.2022 на автомобіль «Mersedes-Benz» модель «S500І» д.н.з. НОМЕР_1 накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000031. Слідчим суддею не визначено місце зберігання цього автомобіля, що усунуто слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, зазначено передати автомобіль власнику ОСОБА_7 на зберігання.

Будь-яких обгрунтованих підстав для визначення місця зберігання автомобіля на території спеціального майданчика прокурором не зазначено.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про відсутність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 серпня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000516 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4