ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3204/22 Справа № 205/9421/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах останнього на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звернення судового рішення до виконання та завершення кримінальної справи відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року, після набрання законної сили 23 липня 2002 року та звернення до виконання, на даний час виконується, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не має кінцевого строку, що не дає підстав для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності звернення до виконання та виконання обвинувального вироку. Поряд із цим, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 й про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки на даний відсутня належна правова процедура. Окрім того, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог обвинуваченого щодо визнання кримінальної справи незавершеною та такою, що передана до архіву передчасно, а також вимог про звільнення його з-під варти, керуючись тим, що розгляд таких клопотань не передбачений чинним законодавством України. При цьому, суд не знайшов підстав й для визнання обґрунтованими вимоги ОСОБА_7 в частині визнання недостовірними та такими, що не мають юридичної сили копії вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року та ухвали Верховного Суду України від 23 липня 2002 року, оскільки вирок набрав законної сили, був предметом перегляду Верховним Судом України, копії зазначених процесуальних документів були вручені засудженому ОСОБА_7 , а також долучені до матеріалів його особової справи.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на те, що суд не надав оцінки порушенню Апеляційним судом Дніпропетровської області вимог інструкції з діловодства, в частині належного оформлення копії судового рішення, яке було направлено засудженому та установі виконання покарань. Поряд із цим, адвокат зазначає, що суд дійшов хибного висновку про те, що ВСУ направив ухвали суду для виконання до слідчого ізолятора. Захисник вважає, що апеляційний суд фактично не звернув вирок до виконання, а тому кримінальна справа є незакінченою. Окрім цього, адвокат зазначає, що суд дійшовши висновку про відсутність підстав для заміни засудженому покарання не врахував положень ч. 5 ст. 80 КК України, якими передбачено можливість такої заміни у разі, якщо суд не визнає за можливе застосувати давність виконання обвинувального вироку.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на відсутність повноважень у прокурора на участь у судовому розгляді, через ненадання посвідчення та постанови керівника прокуратури. Поряд із цим, засуджений вказує на те, що суд проігнорував заявлені ним клопотання про встановлення фактів, що мають істотне значення для справи, витребування та дослідження доказів, а також про його катування під час перебування у слідчому ізоляторі, та при цьому не виклав рішення про відмову у їх задоволенні у відповідних ухвалах. Також засуджений зазначає, що ним було заявлено відвід судді, у задоволенні якого було безпідставно відмовлено. На переконання апелянта, суддя, яким здійснювався розгляд його заяви про відвід, залежав від головуючого у справі, оскільки він є головою суду. Окрім наведеного, засуджений вважає, що суд безпідставно позбавив його можливості користуватися нотатками під час допиту свідків, задавати їм питання, надаючи при цьому вказівки останнім щодо показань, які вони мають надати суду.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг засудженого, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наведені вимоги закону були дотримані судом повною мірою.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, призначене йому вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року за вчинення злочинів, передбачених ст. 93 п. «а», «г», 142 ч.3 КК України (1960 року), 263 ч.2 КК України (2001 року).

22 грудня 2021 року засуджений звернувся до суду з заявою, в якій просив завершити кримінальну справу №1-19/02 шляхом звільнення його від покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або шляхом заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, визнавши незаконним його тримання під вартою з 06 січня 2002 року.

Відмовляючи у задоволення клопотання, суд посилався на те, що вимоги засудженого про завершення кримінальної справи не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, а вимоги про закінчення строків давності виконання вироку не відповідають даним про його фактичне виконання.
З наведеними висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.

Колегією суддів встановлено, що ухвалами Верховного Суду України від 23 липня 2002 року, вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів дослідженої судом кримінальної справи, 12 серпня 2002 року Верховний Суд України направив начальнику слідчого ізолятора №3 м. Дніпропетровська три копії ухвали Верховного Суду України від 23 липня 2002 року по справі ОСОБА_7 для виконання та одночасно надіслав до Апеляційного суду Дніпропетровської області кримінальну справу відносно ОСОБА_7 .

На даний час ОСОБА_7 відбуває призначене покарання у Державній установі «Дніпровська виправна колонія №89».

Таким чином, враховуючи те, що вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року фактично було приведено до виконання після набрання 23 липня 2022 року чинності ухвалою Верховного Суду України, підстави для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відсутні.
При цьому, з огляду на те, що факт закінчення строків давності не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду, суд обґрунтовано відмовив й у заміні довічного позбавлення волі на позбавлення волі, що визначено у ч. 5 ст. 80 КК України.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до об`єктивного, обґрунтованого та вмотивованого висновку, що вирок виконується, тому відсутні підстави для закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та визнання справи незавершеною та такою, що передана до архіву передчасно, а також, для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, з підстав, зазначених у ч. 5 ст. 80 КК України.

Що стосується вимог засудженого про встановлення факту його катування під час перебування у слідчому ізоляторі, то зазначене питання не може бути вирішено в порядку ст. 537 КПК України та перебуває поза межами повноважень суду на стадії виконання вироку.

Щодо тверджень захисту про неповноту судового розгляду, то вони не заслуговують на увагу, оскільки судом були перевірені всі обставини, які мають істотне значення для вирішення справи.

Доводи захисту про те, що суд не звернув судове рішення до виконання також є безпідставними, оскільки ці обставини суперечать даним про відбування засудженим покарання. Що стосується самої процедури звернення такого рішення до виконання, то за відсутністю повідомлень установи виконання покарань про наявність перешкод для направлення засудженого для відбування покарання, визнати її порушеною неможливо.

Інші доводи ОСОБА_7 , зокрема про наявність підстав для відводу складу суду, про відсутність у прокурора повноважень на участь у судовому розгляді, а також про порушення його прав під час допиту свідків, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать матеріалам провадження. Істотних порушень кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія судів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви засудженого про звернення судового рішення до виконання, завершення кримінальної справи №1-19/02, звільнення від покарання чи заміни покарання більш м`яким, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_7 , що згідно з вимогами ст. 82 КК України в редакції закону № 2690-IX від 18.10.2022 він не позбавлений можливості заявити клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах останнього залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звернення судового рішення до виконання та завершення кримінальної справи залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4