УХВАЛА

Справа № 495/1991/22

Номер провадження 1-і/495/69/22

19 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000133 від 26.01.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровського окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_3 ОСОБА_4

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив продовжити домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 , ч.2 ст. 289 КК України, строком на 60 діб із забороною залишати місце проживання в нічний час доби та виконання покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити,скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинувачених.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного обвинуваченого постійного місця роботи чи навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан, наявність судимостей, дотримання умов застосованих запобіжних заходів, наявність повідомлення особи про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди у завдані якої обвинувачується особа.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України. Зважаючи на обставини інкриминованого ОСОБА_4 злочину який пов`язаний з заподіянням потерпілим насильства , з проникненням у житло , їх характеру зухвалісті,тяжкості та суспільній небезпечності, а також можливої міри покарання,яка може бути йому призначена у разі визнання його винуватим,з урахуванням положень ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати,що до терерішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України,зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду,вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення іншим чином.

У рішенні по справі "W проти Швейцарії " від 26.01. 1993 року Європейський суд з прав людини вказав,що врахування тіжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатьньо високим ступенем імовірності ії поведінку,беручи до уваги,що майбутне покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того,що підозрюваний може ухилитися від слідства.

Також,Європейський суд з прав людини у справі " Ілійков проти Болгарії " закріпив,що " Суворість передбаченого покарання " є суттєвим елементом при оцінюванні " ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Підтвердженням існування зазначених ризиків слугує характеристика обвинуваченого ОСОБА_4 який офіційно не працевлаштований, не одружений,раніше судимий, тобто, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Також,зважаючи на те,що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не прийнято і на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, суд вважає що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Стосовно продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Таким чином, оцінивши тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 та ймовірного покарання та конкретні обставини кримінального правопорушення, враховуючи наявні та встановлені судом ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу обвинуваченого, страждає тяжким хронічним захворюваннями, внаслідок якого його тримання під вартою становить загрозу для його життя, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та унеможливить ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що з урахуванням кримінального правопорушення, у вчиненні його, що він обвинувачується, обставин його вчинення, належний контроль за поведінкою обвинуваченого та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під цілодобовим домашнім арештом.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні зобов`язання:

- прибувати за кожною вимогою до суду,

- не відлучатися із населеного пункту, де він проживає АДРЕСА_1 без дозволу суду

- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками,

- здати на зберігання в Білгород-Дністровський РВ ГУНП в місті Білгород-Дністровський Одеська область свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи,що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну,

- носити електронний засіб контролю.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважажє за необхідне продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арештуу нічний час доби з покладанням на обвинуваченого відповідних зобов*язанью

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369-372, 392-395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИЛ:

Задовольнити клопотання прокурора Білгород - Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання в нічний час доби та виконання покладених обов`язків відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання в нічний час доби та виконання покладених обов`язків за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці тобто до 19.12.2022 р. включно.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні зобов`язання

- прибувати за кожною вимогою до суду,

- здати слідчому, прокурору документи, які надають право на перетинання державного кордону України;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого - Білгород-Дністровський РВ ГУНП в місті Білгород-Дністровський.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено в 17 годин 10 хвилин 19.10.2022 року.

Суддя ОСОБА_1