Справа № 357/1455/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0002784, внесене до ЄРДР 03.11.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шкарівка, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, не працюючого, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 24.10.2003 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 8 років позбавлення волі. Звільнений по відбуттю строку покарання 31.05.2011 року з Шепетівської ВК Хмельницької області;

- 18.08.2020 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до ст. 1 Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Крім цього, відповідно до Указу Президента України за № 133/2022 від 14.03.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Разом з цим, відповідно до Указу Президента України за № 259/2022 від 18.04.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, затвердженим Законом України від 23 серпня 2022 року № 2500-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 серпня 2022 року строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року.

02.11.2022 року, приблизно о 15 годині ОСОБА_3 , проходив біля магазину «Анкер», що розташований за адресою: вул. Таращанська, 191а, м. Біла Церква, Київська область, де помітив велосипед WINNER EPIC чорно-салатового кольору, номер рами НОМЕР_1 , що стояв біля входу до зазначеного магазину без будь-яких замикаючих пристроїв. В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, розуміючи, що його дії залишаються не поміченими сторонніми особами, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку велосипеду WINNER EPIC чорно-салатового кольору, номер рами НОМЕР_1 , вартістю 8893,20 грн., який належить ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_3 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 8893,20 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю. Пояснив, що 02.11.2022 року, приблизно о 15 годині, проходячи на Таращанському масиві, біля магазину помітив велосипед чорно-салатового кольору, сів на нього та поїхав в Шкарівку. Велосипед залишив, на своїй території, яка огороджена та знаходиться біля магазину, який належить його колишній дружині. Наступного дня, 3 листопада 2022 року до нього прийшли працівники поліції та він добровільно видав їм викрадений велосипед. Розумів, що велосипед чужий, але викрав його та поїхав за місцем проживання, бо був випивший. Не заперечував назви велосипеда, марки, рами та вартості, які зазначені в обвинувальному акті. Щиро розкаявся, просив вибачення, зазначив, що зробив для себе належні висновики та просив не позбавляти волі.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , який має на утриманні малолітню доньку, під наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти умисні корисливі злочини проти власності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого - не встановлено, з огляду на те, що такі не зазначені в обвинуальному акті, а суд самостійно не може погіршувати становище обвинуваченого.

Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, думку потерпілого, викладену у заяві, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення.

На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції статті обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування покарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом враховується, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_3 вчинив після постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2020 року, але до повного відбуття покарання.

Оскільки ОСОБА_3 після постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 18.08.2020 року, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, а саме до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2020 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 100, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 18.08.2020 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази у справі:

- велосипед WINNER EPIC чорно-салатового кольору, номер рами НОМЕР_1 , який повернутий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити у останнього, як у власника майна;

- DVD-R диск з відеозаписом з камери спостереження за адресою АДРЕСА_2 , - зберігати у матеріалах кримінального провадження

- чоловічу флісову кофтусірогокольору "Dessident core", яка передана на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_3 , залишити у останнього, як у власника майна.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1