Справа №587/300/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/331/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2023 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 11.11.2021 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, не зареєстрованого, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 04.10.2019 року вироком Сумського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в якій вона, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, просила вирок Сумського районного суду Сумської області від 11.11.2021 року, скасувати у зв`язку з неправилнтим застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиеного кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просила ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Також, прокурор просила дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 .

Даним вироком ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року позбавлення волі.

Покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень, призначене ОСОБА_9 вироком Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2019 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, визначено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 961,38 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначав, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 69 КК України. Прокурор ставив під сумнів існування в обвинуваченого ОСОБА_9 щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину. Зауважував, що обвинувачений не працює, зловживає спиртним та раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого кримінального правопорушення, повторно вчинив корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 07.10.2019 року ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що господарі домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , постійно там не мешкають, вирішив вчинити крадіжку металевих виробів, що знаходяться у будинку на території вказаного домоволодіння.

Того ж дня, близько 20:00 год. ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить потерпілій ОСОБА_11 , діючи таємно для оточуючих, пройшов до домоволодіння за вищевказаною адресою, підійшов до вхідних дверей в будинок, де за допомогою металевого прута, який заздалегідь взяв з собою з дому, відбив навісний замок на дверях, після чого проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав майно потерпілої наступною вартістю: чавунну пічну плиту стандартну двокомфорну з кільцями до неї - 550 грн.; дверцята топочні для закладки палива у грубу чавунні - 133 грн.; чотири металевих кутники загальною вагою 30 кг - 120 грн.; п`ять колісників одинарних чавунних для груби довжиною 400 мм - 410 грн., а всього таємно викрав майна потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 1 213 гривень.

Викрадене майно ОСОБА_9 переніс за місцем свого мешкання та в подальшому розпорядився на власний розсуд, збувши частину майна, а дверцята топочні для закладки палива в грубу чавунні залишив для власного користування.

Крім того, 26.01.2021 року близько 15:00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в с. Ополонське Сумського району Сумської області, побачив частково огороджене домоволодіння по АДРЕСА_2 та вирішив викрасти майно, що знаходиться на території вказаного домоволодіння.

Того ж дня, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна з проникненням до домоволодіння, ОСОБА_9 шляхом вільного доступу зайшов на територію належного ОСОБА_12 домоволодіння АДРЕСА_2 , підійшов до приміщення погрібу, де руками зняв з дверей незачинений навісний замок та таким чином незаконно проник в середину приміщення, звідки таємно викрав наступне майно потерпілого ОСОБА_13 : дві металеві труби, дві металеві пластини та металевий кутник, два металевих швелера загальною вагою 73 кг, вартістю (згідно висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-21/1217ТВ від 02.02.2021) - 506,00 гривень.

Викрадене майно ОСОБА_9 по частинах переніс та заховав у лісі неподалік вказаного домоволодіння, а в подальшому переніс викрадене до місця свого проживання, продавши частину викраденого майна та витративши отримані кошти на власні нагальні потреби.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обгрунтованим, і просили відмовити в задоволені апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Фактичні обставини справи, винуватість ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд їх не перевіряє та не досліджує.

Що стосується апеляційних доводів прокурора, про неправильне застосування вимог діючого законодавства при призначенні покарання, то такі доводи обґрунтовані та заслуговують на увагу апеляційного суду.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України застосував ст.69 КК України.

При цьому суд врахував пом`якшуючі покарання обставини - визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, обставини і характер вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який в цілому характеризується задовільно, злочин вчинив через збіг тяжких життєвих обставин, позиції потерпілих, які претензій не мали, цивільних позовів не заявляи, а сума викраденого обвинуваченим майна є не значною.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, навіть з урахуванням переліченого, дійшов передчасного висновку про застосування ст. 69 КК України, при призначенні ОСОБА_9 покарання.

Так, за змістом ст.69 КК України, призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

При цьому, як неодноразово наголошував Верховний Суд та з урахуванням вимог ст.370 КПК України, у кожному випадку застосування ст.69 КК України, суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

На перконання колегії суддів, суд першої інстанції проігнорував вимоги наведених норм права, мотивував застосування ст.69 КК загальними фразами та не зазначив, яким чином сукупність викладених ним обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновків, що суд першої інстанції безпідставно застосував статтю 69 КК України, оскільки підстав для застосування цієї норми і під час апеляційного розгляду справи, встановлено не було.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміну судового рішення є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України також підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Приписами ст. 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи, що наведене порушення вплинуло на призначення покарання, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалює в цій частині новий вирок.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України, апеляційний суд враховує, що ним вчинено тяжкий злочин, за який санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Обвинувачений ОСОБА_9 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (9 раз), за вчинення злочинів аналогічного характеру - крадіжки чужого майна, та відбував покарання, які пов`язані з ізоляцією від суспільства, вину у вчиненому злочині визнавав, пояснення в суді першої інстанції щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень надавав, цивільні позови потерпілими не заявлялись, що пояснюється поверенням їм викраденого майна поліцією, якій обвинувачений добровільно його видав.

Суд першої інстанції застосовуючи до ОСОБА_9 ст.69 КК України при призначенні покарання послався на те, що обвинувачений був вимушений вчиняти злочини через збіг тяжких життєвих обставин, однак апеляційний суд не погоджується з такими доводами, оскільки ОСОБА_9 хоч і проживає в сільській місцевості, де важко знайти місце роботи, однак будучи особою 1976 року народження, не маючи інвалідності, він жодних спроб по працевлаштуванню в іншому місці не вжив, а забезпечив себе засобами для існування шляхом викрадення чужого майна.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на суму викраденого майна, колегія суддів погоджується з вимогами прокурора та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в мінімальних межах ч.3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі та без застосування ст. 69 КК України.

Також, оскільки на момент апеляційного розгляду відсутні відомості щодо сплати обвинуваченим ОСОБА_9 штрафу в розмірі 850 гривень, призначеного вироком Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2019 року, тому колегія суддів вважає за необхідне, при ухваленні нового вироку в частині призначення покарання та відповідно до вимог ст..71, і ч.3 ст.72 КК України вказати при самостійне виконання вироку Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2019 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Оскільки, вирок суду першої інстанції апеляційним судом переглядався в межах заявлених прокурором вимог та доводів цієї скарги, що узгоджується зі ст. 404 КПК України, а саме в частині призначеного обвинуваченому покарання, та без аналізу фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правової кваліфікації його дій, апеляційний суд не може повторно ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Також, при ухваленні нового вироку колегія суддів не вбачає підстав обирати обвинуваченому запобіжний захід, оскільки таких клопотань від прокурора не надходило.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 11.11.2021 року, відносно ОСОБА_9 , в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 обчислювати з з моменту його фактичного затримання.

Покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень, призначене ОСОБА_9 вироком Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2019 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок Сумського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5