Номер провадження: 11-сс/813/1643/22
Справа № 495/8937/22 1-кс/495/2328/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2022 року,у кримінальному провадженні №0001307 від 09.11.2022 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене 08.11.2022 в ході проведення огляду гаражного приміщення за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , яке перелічено у клопотанні слідчого.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України, та існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, а також з метою проведення необхідних слідчих дій та експертних досліджень з вказаним майном. Також слідчий суддя врахував, що не накладення арешту на вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що у свою чергу призведе до втрати доказів у кримінальному проваджені та суттєво ускладнить процес досудового розслідування справи.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та повернути вилучене майно власнику. Апелянт стверджує, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки слідчий суддя не надав оцінки тому, що огляд в гаражному приміщенні проводився без ухвали слідчого судді. Крім того, захисник стверджує про невірну кваліфікацію кримінального правопорушення, зокрема по ст.227 КК України. Також, апелянт зазначає, що слідчий звертався до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно в одному кримінальному провадженні, а постанова про визнання вилученого майна речовими доказами винесена в іншому кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.4 ст.405, ч.4 ст.107 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності сторін провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки сторони провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права прокурора та представника власника майна на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останні, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явилися, суд оцінює таку поведінку, як небажання їх особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка відповідно до матеріалів кримінального провадження не має процесуального статусу та не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно матеріалів судового провадження та змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначене в оскарженій ухвалі майно, належить ОСОБА_5 оскільки вилучено за фактичним місцем проживання останнього.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ОСОБА_5 або його представник є особами, які можуть звернутися з апеляційними скаргами на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційних скарг про незаконність ухвали слідчого судді, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи СВ Білгород-Дністровським РВП ГУНП в Одеській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001307 від 09.11.2022 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст.227 КК України, за обставин викладених у клопотанні слідчого.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що, з метою збереження речових доказів, проведення необхідних слідчих-розшукових дій, зокрема проведення експертиз із вилученим майном, виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, для проведення повного, всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя, врахував положення ст.170 КПК, та зазначив про те, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК, а тому існують достатні правові підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів.

Слідчий суддя також врахував, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, відомості щодо незаконного введення в обіг на ринок України небезпечної продукції.

Доводи захисника про незаконність огляду гаражного приміщення із посиланням на практику ВС є необґрунтованими, оскільки рішення Верховного Суду, на які посилається захисник, стосуються питання законності проведення огляду без відповідного рішення слідчого судді.

Разом з тим, в даному кримінальному провадженні, огляд приміщення було проведено 08.11.2022 року, а наступного дня слідчий звернувся до місцевого суду із клопотанням про надання дозволу на проведення огляду, яке було задоволено ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2022 року.

Доводи сторони захисту щодо невірної кваліфікації кримінального правопорушення також визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки відомості до ЄРДР вносяться за попередньою кваліфікацією, а після вчинення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, органом досудового розслідування може бути змінена кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення.

Також, апеляційний суд визнає безпідставними доводи захисника стосовно різних номерів кримінального провадження у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно та в постанові слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами, оскільки з вказаних процесуальних доку мів вбачається, що слідчим вочевидь допущена технічна описка при складані цих документів за допомогою комп`ютерної техніки, яка в подальшому може бути виправлена.

За наведених обставин апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді відносно того, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК, а тому в даному кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ст.227 КК України, вилучене майно може бути речовими доказами.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_5 завданням кримінального провадження колегія суддів на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для володільця майна, апеляційним судом також не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя на законних підставах наклав арешт на майно зазначене у клопотанні, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали, колегія суддів визнає безпідставними.

Враховуючи положення п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2022 року, якою в кримінальному провадженні №0001307 від 09.11.2022 року накладено арешт на майно, вилучене 08.11.2022 в ході проведення огляду в приміщенні гаражу, за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4