КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3849/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
10 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:
- грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень;
- ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G;
- мобільний телефон марки «Huawei Dub-LX1», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім картками мобільних операторів ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «лайфселл» НОМЕР_4 .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 1010 (одна тисяча десять) дол. США, 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, 1000 (одна тисяча) Євро та на ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G.
Грошові кошти є особистими заощадженнями ОСОБА_6 , що збереглися внаслідок продажу транспортного засобу (Subaru Forester 2019 року випуску), що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №8048/2022/2144992 від 20.04.2022.
Крім того апелянт вказує на те, що він письмово зазначив у запереченнях у протоколі обшуку від 12.09.2022, що відповідні речі є його особистою власністю, однак в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не був повідомлений про розгляд клопотання про арешт майна, внаслідок чого було позбавлено можливості в наданні своїх доказів на підтвердження неправомірності накладення арешту на грошові кошти та ноутбук.
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника в підтримку поданої апеляційної скарги, яку вони підтримали з наведених в ній підстав і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який не заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, до складу якої увійшли ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , за попередньою змовою між собою, маючи на меті незаконно заволодіти грошовими коштами громадян України, представляючись працівниками благодійної організації «БФ Гаряча лінія життя», здійснюють злочинну діяльність на території України. Так, вище вказані особи, під приводом збору коштів на закупівлю тактичного одягу, спорядження (бронежилети, каски) військовим Збройних Сил України, отримують благодійну допомогу від громадян України, яку використовують у власних потребах.
Встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
12.09.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук в будинку АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень, ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G.
Цього ж дня, вказані грошові кошти та ноутбук постановою слідчого визнані речовими доказами.
12.09.2022 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримана в порядку ст. 208 КПК України.
Під час особистого обшуку затриманої ОСОБА_10 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Huawei Dub-LX1», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім картками мобільних операторів ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «лайфселл» НОМЕР_4 .
12.09.2022 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.
13.09.2022 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , за погодженням із заступником начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях з кіберзлочинності управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням посягань на кібербезпеку держави Департаменту організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки та кібербезпеку держави, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:
- грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень;
- ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G;
- мобільний телефон марки «Huawei Dub-LX1», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім картками мобільних операторів ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та ТОВ «лайфселл» НОМЕР_4 .
Слідчим в клопотанні зазначено, що метою арешту даного майна відповідно до п. 1 та п 3 ч. 2 ст. 170 КПК України є конфіскація майна як вид покарання.
13.09.2022 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на зазначене майно.
Оскільки дана ухвала оскаржена лише в частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень та ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G, тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів та спеціальної конфіскації.
Однак з такими висновками слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим під час звернення із вищевказаним клопотанням та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, належним чином не перевірив, не обгрунтував та не зазначив в ухвалі мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів, а орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень та ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G слідчийповинен був зазначити, яке відношення останні мають до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, посилаючись при цьому на докази на підтвердження зазначеного.
Як встановлено колегію суддів з матеріалів клопотання, зазначене майно було вилучено за адресою АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 та відповідно до протоколу обшуку 12.09.2022 /а.с. 22-27/, останній зазначив, що вказане майно належить йому, однак оцінки цьому слідчим суддею не надано.
При цьому колегією суддів встановлено, що обшук за адресою АДРЕСА_1 ,проводився на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року /а.с. 76-77/, відповідно до якої відмовлено у задоволенні клопотання в частині надання дозволу на проведення обшуку з метою вилучення грошових коштів та комп`ютерної техніки, проте надано можливість представнику сторони обвинувачення зняття копії інформації щодо обставин кримінальних правопорушень, на що також не звернуто увагу слідчим суддею при прийнятті оскаржуваної ухвали.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучені грошові кошти 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень та ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G були знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі їх сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.
Слідчий, який звернувся до суду з клопотанням не вказав, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання, у якості речового доказу, арештованого майна.
Не містить таких даних щодо обставин кримінального провадження і оскаржувана ухвала слідчого судді.
Постанова старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 12.09.2022 року (а.с.29-32) про визнання вище зазначеного майна речовими доказами не містить посилання, яким саме критеріям визначених ст. 98 КПК України вони відповідають, будь-яких підтверджень тому, що вказане майно відповідає вимогам ст. 98 КПК Українитакож постанова не містить, тобто винесення її є формальністю на яку не звернуто увагу слідчим суддею.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Проте, в порушення вказаних вимог, прокурором не було долучено до клопотання дані, які би давали достатньо підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є необхідним у вказаному кримінальному провадженні.
Як зазначалось вище під час апеляційного розгляду встановлено, що грошові кошти - 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень та ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G належать ОСОБА_6 , про що останнім було зазначено під час обшуку та який не є учасником даного кримінального провадження. До його майна не може бути застосована конфіскація як вид покарання, оскільки він не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні. А тому мета арешту зазначеного майна з метою конфіскації як виду покарання, як зазначає слідчий у клопотанні, не відповідає вимога КПК України.
Разом з тим, розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя не звернув увагуна вказані обставини та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що слідчим не було доведено необхідність накладення арешту на вище зазначене майно з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації як виду покарання, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе його використання.

Слідчий та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту в частині того, що стороною обвинувачення не доведено, що вказане майно є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, а слідчим суддею не обґрунтовано, яке відношення має арештоване майно до предметів злочинних посягань або знарядь вчинення злочинів, які розслідуються в даному провадженні. Із змісту ухвали не зрозуміло, яким чином арештоване майно може містити сліди вчинення інкримінованих правопорушень, а якщо містить - то які.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту намайно ОСОБА_6 , за недоведеності необхідності накладення арешту з підстав зазначених у клопотанні.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року, в частині задоволення клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про накладення арешту на майна та накладення арешту на грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень; ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотаннястаршого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про накладення арешту на майна, а саме на грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, 1000 Євро, 9500 гривень; ноутбук марки «НР sental» s|n F645887G, - відмовити.
В решті ухвалу залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4