Справа № 761/4126/23
Провадження № 1-кс/761/2954/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 ,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиськ, Волочиського району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України у кримінальному провадженні, внесеному 31.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000032

установив:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України у кримінальному провадженні, внесеному 31.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000032.

В обґрунтування поданого клопотання старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 зазначається таке.

Так, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 31.01.2023 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, виник умисел на створення порнографічних відео з метою подальшого їх розповсюдження.

Для реалізації свого умислу, ОСОБА_8 , у невстановлений час та місці, але не пізніше 14.01.2023, при невстановлених обставинах, досягли домовленості з ОСОБА_6 спільно вчиняти дії сексуально-насильницького характеру з особами жіночої статі для можливості створення відео файлів порнографічного характеру з метою їх розповсюдження, на що останній погодився.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у невстановлений час, але до 01.02.2023 (до часу виявлення працівниками поліції), ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з метою створення порнографічних відео, неодноразово запрошували до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , осіб жіночої статі.

Перебуваючи у квартирі за вказаною адресою, ОСОБА_8 не відступаючи від свого злочинного плану спільно з ОСОБА_6 , порушуючи при цьому суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві, разом з особами жіночої стані вживали алкогольні напої, доводячи їх, таким чином, до безсвідомого стану.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, користуючись непритомним станом осіб жіночої стані, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 , здійснювали вульгарно-натуралістичні дії, а також імітацію статевих актів, при цьому документувавши це на власні мобільні телефони.

У подальшому, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою між собою, шляхом публікації в Телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який ОСОБА_8 створив 03.11.2022, в період часу з 14.01.2023 до часу припинення їх злочинної діяльності, здійснювали розповсюдження відео, які містять порнографічний характер за участю осіб жіночої статі.

Так, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 05 год. 10 хв. на телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було розміщено відеозапис порнографічного характеру з підписом «я не буду називати імен, але мої руки чисті. Я був оператором».

Крім цього, 28.01.2023 о 04 год. 44 хв. на телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було розміщено відеозапис порнографічного характеру з підписом «я не можу поняти, як таке взагалі може бути, ну в мене реально немає слів».

01.02.2023 о 15 год. 36 хв. ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у виготовленні, зберіганні та розповсюдженні зображень порнографічного характеру, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України.

Дії підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив про достатність даних, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому діяння, що підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме:

-рапортом ДМП НП України, яким встановлено, що громадянин ОСОБА_8 та громадянин ОСОБА_6 з метою отримання матеріальної вигоди винаймає офіси в Київській області за адресою АДРЕСА_3 , та у АДРЕСА_4 за для організації місць розпусти та виготовлення відеопродукції порнографічного характеру з метою подальшої реалізації у соціальних мережах;

-звернення від ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до правоохоронних органів про публікацію в Інтернет мережі зображень порнографічного змісту;

-протоколом огляду від 01.02.2023 телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в ході якого встановлено наявність публікацій зображень порнографічного змісту;

-протоколом огляду від 01.02.2023 телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в ході якого встановлено наявність публікацій зображень порнографічного змісту та присутність на відео публікаціях ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ;

-протоколом огляду відеозапису від 01.02.2023 в ході якого встановлено наявність публікацій зображень порнографічного змісту та присутність на відео публікаціях ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ;

-рапортом начальника відділу ДМП НПУ про причетність ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та інших осіб до виготовлення, зберігання та розповсюдження зображень порнографічного змісту;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 01.02.2023, яка пояснила, що нею в мережі Інтернет «Інстаграм» та в телеграм-каналах встановлено факти виготовлення та розповсюдження зображень порнографічного змісту, а саме відеозаписів та додала скріншоти публікацій до протоколу допиту;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.02.2023 під час якого ОСОБА_13 впізнала на фотознімку ОСОБА_8 , як особу яку вона бачила на відеозаписах порнографічного змісту;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.02.2023 під час якого ОСОБА_13 впізнала на фотознімку ОСОБА_6 , як особу яку вона бачила на відеозаписах порнографічного змісту;

-протоколом допиту ОСОБА_14 , який пояснив, що 27.01.2023 перебував на вечірці за адресою: АДРЕСА_5 , 28.01.2023 його знайомий на ім`я ОСОБА_15 в месенджері Телеграм прислав йому відео, на якому видно, що в квартирі де він перебував 27.01.2023 дівчина знаходиться в непритомному стані, та один з хлопців здійснював дії сексуального характеру відносно неї;

-протоколом проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_2 в ході якого вилучено мобільні телефони та комп`ютерну техніку ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ;

-матеріалами виконаного доручення Департаментом кіберполіції управління протидії кіберзлочинам в місті Києві, якими встановлено та оглянуто відеозаписи на веб-ресурсах каналу у соціальній мережі (месенджері) «Telegram» з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

-двома постановами про призначення судових портретознавчих експертиз від 02.02.2023;

-постановою про призначення мистецтвознавчої експертизи від 02.02.2023.

Крім того, слідчий звертає увагу слідчого судді на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали подане слідчим клопотання та просили задовольнити його у повному обсязі, зазначивши про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначених у ст. 177 КПК України, тому ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що зумовлено виконанням передбаченого ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував з приводу клопотання слідчого, вважаючи його необґрунтованим. Вважав достатнім та можливим запобіжним заходом, який у повній мірі забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків - заставу, у розмірі, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Заслухавши позиції прокурорів, підозрюваного та його захисника, дослідивши наявні у матеріалах клопотання докази, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 від 31.01.2023 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України.

01.02.2023 ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0000032 від 31.01.2023 затримано, в порядку ст. 208 КПК України.

01.01.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, а отже в оцінці цього питання кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням сталої практики ЄСПЛ, про що прямо вказує ч. 5 ст. 9 КПК України.

Так, у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою ЄСПЛ розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав осіб.

Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

З урахуванням письмових доказів, що додані до клопотання та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_6 підозра не може вважатись не обґрунтованою, а докази, надані органом досудового розслідування, є, на даний час, досить вагомими, щоб свідчити про причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, що йому інкримінується.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження останній не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованого злочину і правильності кваліфікації його дій є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

У п. 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява №49684/99, від 27.09.2001, Європейський Суд з прав людини зазначив: «…Незважаючи на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції прав людини зобов`язує суди мотивувати свої рішення, його не можна тлумачити, як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент…».

Водночас, обов`язковою умовою для застосування запобіжного заходу має бути доведеність сукупності обставин, визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, яка вимагає від прокурора довести не лише наявність обґрунтованої підозри, а надати докази на підтвердження підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні та обґрунтувати недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

Суд оцінює наявність ризику можливості переховування підозрюваного від суду, як цілком ймовірний, з огляду на додані до клопотання слідчого матеріали, при цьому враховуючи також тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, що може спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду. Ризик переховування від правосуддя обумовлюється можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання у виді позбавлення волі до 7 (семи) років.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи вищевикладене, а також дані про особу підозрюваного, зокрема відсутність зареєстрованого місця проживання на території міста Києва та Київської області, відсутність постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, в їх сукупності, слідчий суддя, приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, існує ризик того, що підозрюваний в змозі знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час не встановлені всі вказані обставини, досудове розслідування триває, в ході якого проводяться слідчі дії, направлені в тому числі на відшукання слідів та можливих знарядь вчинення злочину.

Встановлюючи ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик незаконного впливу існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 володіє даними осіб (фігурантів кримінального провадження) щодо їх місця проживання, номерами телефонів, має з ними спільне коло друзів, крім того, може володіти відомостями компрометуючого характеру щодо осіб жіночої статті.

Слідчий суддя враховує, що покази свідків у вказаному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_6 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також існують ризики передбачені п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки поведінка підозрюваного після вчинення інкримінованого йому кримінального провадження свідчить про його зухвале ставлення та схильність до систематичного порушення етичних норм, правил поведінки. Крім того, наразі досудове розслідування триває, здійснюються заходи до встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та інших осіб.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що обставини вчинення кримінального правопорушення на теперішній час у повному обсязі не встановлені, слідство тільки розпочато.

Слідчий суддя зазначає, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи підозрюваного, який може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а саме: захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Крім того, слідчий суддя вважає доведеним прокурором те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, застава, особиста порука чи домашній арешт не є достатніми для гарантування поведінки підозрюваного, виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення.

Доводи захисника про недоречність тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, з огляду на те, що жоден з наведених стороною обвинувачення ризиків не доведений, є безпідставними, крім того, не лише наявність ризиків неправомірної поведінки, але й дані про особу підозрюваного враховуються при обранні найсуворішого запобіжного заходу.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вік підозрюваного, майновий стан, сімейний стан, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, обставини вчинення тяжкого кримінального правопорушення, зокрема зневажливе ставлення підозрюваного до норм моралі та поведінки у суспільстві, вчинення інкримінованого кримінального правопорушення під час дії воєнного стану на території України, реакцію суспільства і соціальні наслідки, а також потенційну можливість вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя вважає, що в даному випадку у межах даного кримінального провадження саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави має забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Більше того, такий запобіжний захід не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тобто оцінка необхідності застосування до певної особи запобіжного заходу має індивідуальний характер. При цьому, орієнтиром визначення запобіжного заходу, зокрема й розміру застави, виступає критерій його достатності, який буде виступати належним стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялася б втратити внаслідок невиконання або неналежного виконання покладених процесуальних обов`язків. Проте такий розмір не може бути непомірним.

Так, частина 3 статті 183 КПК України зобов`язує слідчого суддю під час застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначати розмір застави, за виключенням злочинів, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування; злочинів, які спричинили загибель людини; або якщо у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений особою.

Разом тим, слідчий суддя вважає, що визначивши заставу, у розмірі визначеному кримінальним процесуальним законом, остання не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, зважаючи на спосіб життя та поведінку підозрюваного до та підчас вчинення злочину, реакцію суспільства і соціальні наслідки, а відтак не визначає розмір застави підозрюваному ОСОБА_6 .

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили, що підозрюваний ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

З урахуванням вимог частин 3 та 5 статті 115 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування до 01 квітня 2023 року.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 206, частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначити терміном до 01 квітня 2023 року в межах строку досудового розслідування.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1