ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 296/9972/18

провадження № 51-2324км22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7,

прокурора ОСОБА_8,

захисник засудженого ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 на вирок Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002085, щодо

ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2021 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від покарання з випробуванням, установлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 1 вересня 2018 року близько 07:20, перебуваючи на території Житнього ринку в м. Житомирі, розташованого на майдані Житній ринок 1, з метою заволодіння чужим майном проник до торговельного кіоску № НОМЕР_1 , звідки повторно таємно викрав гроші на суму 1034 грн, що належали фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 , однак свій злочинний намір до кінця не довів, оскільки був викритий та затриманий із викраденим.

Житомирський апеляційний суд 25 липня 2022 року скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_2 в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок стосовно нього залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок апеляційного суду стосовно ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через суворість. На його думку, апеляційний суд безпідставно не врахував того, що ОСОБА_2 на цей час виправився, не є суспільно небезпечною особою, займається волонтерською діяльністю, вчинив замах на злочин, а також інших обставин, які пом`якшують покарання, внаслідок чого необґрунтовано скасував вирок місцевого суду в частині його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Позиції інших учасників судового провадження

У суді касаційної інстанції захисник засудженого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 підтримав касаційну скаргу. Прокурор не підтримав касаційної скарги захисника та просив залишити вирок апеляційного суду без змін.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не заперечуються.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК встановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У цьому провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_2 призначено з порушенням указаних положень закону.

Під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_2 покарання апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині звільнення від відбування покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому реальне покарання.

При цьому апеляційний суд разом зі ступенем тяжкості вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, урахував дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, однак належних висновків для себе не зробив, через незначний час після звільнення за останнім вироком знову вчинив злочин. При цьому суд взяв до уваги доповідь органу з питань пробації про високий рівень вчинення повторних злочинів ОСОБА_2 та високий рівень його небезпеки для суспільства, а також рецидив злочину.

З урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_2 реального покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК.

Апеляційний суд з огляду на такі обставини, яких не оспорено в касаційній скарзі, дійшов мотивованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_2 без ізоляції від суспільства та відсутність підстав для застосування до призначеного йому покарання ст. 75 КК.

З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції. На переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_2 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів. З цих же підстав не підлягає задоволенню клопотання РО «Релігійна громада «Церква християн віри євангельської «Скинія» у Солом`янському районі» про взяття ОСОБА_2 на поруки цією організацією та звільнення його від кримінальної відповідальності.

Таким чином, обставини, що вказують на несправедливість призначеного ОСОБА_2 покарання через його суворість, а також на необхідність звільнення засудженого від його відбування на підставі ст. 75 КК, відсутні.

Перевіркою кримінального провадження не встановлено невідповідності призначеного ОСОБА_2 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які би були підставами для скасування вироку апеляційного суду. Тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2022 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін, а касаційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6