Дата документу 20.03.2023Справа № 642/2766/21
Провадження № 1-кп/554/501/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2023 м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за № 0000178 від 15.02.2021 за обвинуваченням,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває вищезазначене кримінальне провадження. Стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні по справі 20.03.2023 прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Також прохала змінити спосіб застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 з тримання під вартою в умовах гауптвахти відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 на тримання під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Обвинувачений ОСОБА_5 прохав змінити вид запобіжного заходу на більш м?який не пов?язаний з триманням під вартою.

В свою чергу адвокат ОСОБА_4 , зазначив, що клопотання прокурора, ґрунтується тільки на припущеннях, ризики, на які прокурор посилається - не доведеними, тому вважав в частині зміни умов виконання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміни державної установи для подальшого тримання під вартою, так і в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити. Також прохав, встановити прокурору строк для подання до суду доказів та забезпечити явку свідків обвинувачення для допиту у судовому засіданні.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.331 Кримінального процесуального кодексу України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого ухилитися від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 , обвинувачується у скоєнні серії епізодів кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, є військовослужбовцем, офіційно не одружений, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, по справі судовий розгляд не закінчено, суд приходить до висновку, що стосовно обвинуваченого необхідно продовжити вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд не знаходить підстав для обрання іншого запобіжного заходу.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Протягом всього судового розгляду, суд сприяв забезпеченню явки свідків обвинувачення, про що свідчать матеріали справи. 20.03.2023 в судове засідання прокурором не забезпечена явка свідків, що вимагається положеннями ст.23КПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Отже, суд звертає увагу, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається в даному випадку на прокурора, проте стороною обвинувачення не вжито заходів з метою оперативного судового розгляду справи та дослідження наявних доказів, що призводить до оголошення неодноразових перерв у судових засіданнях та порушення принципу дотримання розумних строків розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи той факт, що справа знаходиться на розгляді в Октябрському районному суді м.Полтави тривалий час, а дослідження доказів триває, суд вважає за доцільне, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, акцентувати увагу стороні обвинувачення, що відповідно до вимог ч.3 ст.23 КПК України, а саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, а доводи обвинуваченого та захисту не знайшли свого підтвердження у суді.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 371,372,376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 18.05.2023 - включно.

В іншій частині - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 20.03.2023 о 16годині 20 хвилин.

Суддя ОСОБА_1