№ 336/4046/21
н/п 1-кп/336/210/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 - в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000303 від 03.04.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, одруженого, який не працює, має на утриманні неповнолітніх дітей, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.11.2020 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт;

- 03.05.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2021 року ОСОБА_4 був засуджений вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт.

10.02.2021 до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» від Шевченківського районного суду міста Запоріжжя надійшов на виконання вказаний вирок.

На адресу проживання засудженого, вказану у вироку суду, двічі направлялися виклики про необхідність явки до уповноваженого органу з питань пробації для роз`яснення порядку та умов відбування призначеного йому покарання на 17.02.2021 року та 25.02.2021 року, але за жодним викликів ОСОБА_4 не з`являвся, про причини неявки не повідомив.

26.02.2021 був здійснений вихід на адресу проживання засудженого, саме за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами виходу застати засудженого вдома не виявилось за можливе, у зв`язку з чим в дверях був залишений виклик про необхідність явки до відділу пробації 02.03.2021.

02.03.2021 ОСОБА_4 з`явився до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» та під особистий підпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, попереджений про правові наслідки за ухилення від відбування призначеного покарання. В цей день ОСОБА_4 отримав направлення на СКП «Запорізька ритуальна служба» для відбування призначеного покарання у виді 80 годин громадських робіт, відповідно до якого засуджений повинен був приступити до фактичного відбування покарання з 03.03.2021.

03.03.2021 ОСОБА_4 з направленням органу пробації до СКП «Запорізька ритуальна служба» не звертався.

10.03.2021 ОСОБА_4 з`явився до СКП «Запорізька ритуальна служба» для відбування громадських робіт. Відповідно до наказу директора СКП «Запорізька ритуальна служба» ОСОБА_5 № 32-к від 10.03.2021 ОСОБА_4 зобов`язаний приступити до відбування 80 годин громадських робіт з 11.03.2021 на «Східному» кладовищі в м. Запоріжжі, з встановленою тривалістю робочого часу 4 години з 08:00 год. до 12:00 год. кожного дня та відпрацьовувати покарання відповідно до складеного на підприємстві графіку, що складено на кожний місяць окремо, про що останньому повідомлено під особистий підпис.

11.03.2021 до уповноваженого органу з питань пробації надійшла довідка СКП «Запорізька ритуальна служба» від 11.03.2021 № 207, з якої стало відомо, що з 11.03.2021 року ОСОБА_4 для відбування громадських робіт на СКП «Запорізька ритуальна служба» не з`являється

24.03.2021 року до уповноваженого органу з питань пробації надійшла довідка СКП «Запорізька ритуальна служба» від 24.03.2021 № 227, згідно з якої 24.03.2021 ОСОБА_4 з`явився для подальшого відбування громадських робіт.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, ухиленням від відбування покарання вважається систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини.

Загалом, на день складення обвинувального акту, ОСОБА_4 не відпрацював 68 годин громадських робіт з загальної кількості 80 годин, що призначені вироком суду.

Відтак ОСОБА_4 допустив невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини, чим ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком суду.

Обвинувачений у судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши, що конкретні обставини не пам`ятає через сплив часу, однак дійсно, він спочатку не мав бажання відбувати покарання, а потім, відбувши частину, вважав, що відбув усі необхідні години. ОСОБА_4 жалкує з приводу скоєного, щиро кається, просить суд надати можливість відбути громадські роботи після відбування покарання за останнім вироком.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає. Також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний характер, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в ході судового розгляду кримінального провадження доведена в повному об`ємі, його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 був раніше судимий вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт з іспитовим строком 2 роки. Крім того, в обвинувальному акті міститься вказівка, що 30.08.2016 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Проте суд вважає за необхідне виключити посилання на судимість за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016, з огляду на таке.

Як визначає п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2016 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинувачення. Крім того із вказаної ухвали суду вбачається, що діяння, які мали ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за версією сторони обвинувачення ОСОБА_4 вчинив 25.07.2016, тобто до постановлення 24.10.2016 вироку Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Відтак, відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення в період іспитового строку за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2016 чи скасування звільнення від покарання з випробуванням відсутні, а тому судимість за цим вироком є погашеною.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, є визнання вини та щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує те, що обвинувачений має родину, утримує неповнолітніх дітей, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак ОСОБА_4 на час вчинення правопорушення не працював, а тому суд вважає за можливе призначити покарання у виді арешту, в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2022 ОСОБА_4 знятий з обліку у зв`язку із відбуттям установленого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2020 строку громадських робіт 09.09.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами сукупності кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

На підставі наведеної норми остаточне покарання обвинуваченому слід призначити шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, що призначений вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2022, із зарахуванням часткового відбутого покарання за вказаним вироком.

Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 373-376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, що призначено вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2022, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Зарахувати в строк остаточного покарання відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2022 з 17 січня 2022 року по 10 січня 2023 року включно.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту йому вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1