П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3

представника власника майна

адвоката ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала на розгляді кримінальна справа № 1-52/2008 відносно ОСОБА_5

19.04.2007 року старшим слідчим СВ Білоцерківського МВВС МВС України у Київській області ОСОБА_6 , в рамках досудового слідства по кримінальній справі № 02-2318, винесено постанову по накладення арешту на все майно ОСОБА_5 .

Вказана постанова була скерована на виконання до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, яка здійснила реєстрацію арешту на все майно

25.04.2007 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження всього майна ОСОБА_5 за реєстраційним № 4865705.

14.11.2008 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України та із застосуванням ст. 69, ч. 1 ст. 71КК України призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, що є його особистою власністю.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 22.12.2011 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2008 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю у його діях складу зазначеного злочину.

ОСОБА_5 вважати засудженим за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, що є його власністю.

На даний час вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2008 року набрав законної сили та виконаний в повному обсязі однак питання про зняття арешту з майна ОСОБА_5 залишається не вирішеним.

Заявник просить скасувати арешт накладений на майно ОСОБА_5 постановою старшого слідчого СВ Білоцерківського МВВС МВС України у Київській області ОСОБА_6 , в рамках досудового слідства по кримінальній справі № 02-2318.

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_4 клопотання підтримав в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив скасувати накладений арешт.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо скасування арешту майна, яке належить ОСОБА_5 .

Заслухавши думки власника майна, його представника, прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні достименно встановлено, що заявник просить скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року, на майно обвинуваченого, який в подальшому був засуджений. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно з п.9 Перехідних положень КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Скасування арешту на майно за нормами КПК України 1960 року під час ухвалення вироку або в порядку виконання вироку вирішується судом (ч. 6 ст. 126, ст. ст. 324, 409, 411 КПКУкраїни).

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року, забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Отже, уданому конкретному випадку, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року.

В судовому засіданні встановлено, що 19.04.2007 року старшим слідчим СВ Білоцерківського МВВС МВС України у Київській області ОСОБА_6 в рамках досудового слідства по кримінальній справі № 02-2318 винесено постанову по накладення арешту на все майно ОСОБА_5 .

Вказана постанова була скерована на виконання до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, яка здійснила реєстрацію арешту на все майно ОСОБА_5

25.04.2007 року Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження всього майна ОСОБА_5 за реєстраційним № 4865705.

14.11.2008 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України та із застосуванням ст. 69, ч. 1 ст. 71КК України призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, що є його особистою власністю.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 22.12.2011 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2008 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю у його діях складу зазначеного злочину.

ОСОБА_5 вважати засудженим за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, що є його власністю.

Відповідно до ст. 84 КВК України суд, який постановив вирок, що передбачає, як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється територіальним органом державної виконавчої служби за місце знаходження майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». КВК України не містить спеціальної норми, яка регламентувала б питання відносно майна засудженого, яке виявлено після виконання вироку в частині конфіскації майна та закінчення строків давності виконання вироку суду.

12.02.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області до Державної виконавчої служби направлено виконавчий лист №1-52 від 12.02.2010 року для виконання.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2010 року вбачається, що відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа №1-52 виданого 12.02.2010 року про конфіскацію в дохід держави Ѕ частини майна, що є особистою власністю ОСОБА_5 .

Також, з постанови про повернення виконавчого документа від 30.06.2011 року вбачається, що виконавчий лист №1-52 виданий 12.02.2010 року про конфіскацію в дохід держави Ѕ частини майна, що є особистою власністю ОСОБА_5 повернуто в орган, що його видав, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення та заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_5 , а саме квартиру в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить останньому на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, серія та номер 2358 виданий 04.11.2022 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що що суд може вирішувати питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, у випадках, коли не закінчився строк давності виконання вироку.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час закінчився строк давності виконання вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.11.2008 року відносно ОСОБА_5 .

Зважаючи на те, що строк виконання вироку закінчився та накладений арешт порушує право ОСОБА_5 на прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що є достатньо підстав для зняття арешту з майна.

На підставі викладеного, керуючись статтями 126, 409, 411 КПК України 1960 року, п .9 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна ОСОБА_5 , накладений постановою старшого слідчого СВ Білоцерківського МВВС МВС України у Київській області ОСОБА_6 від 19.04.2007 року по кримінальній справі № 02-2318.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

СуддяОСОБА_1