Справа № 357/4288/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, не одруженого, пенсіонера з інвалідністю 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2

про зарахування строку попереднього увязнення у строк покарання

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції

представник «БВК №35» ОСОБА_5 ,

засуджений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 який відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35», про зарахування строку попереднього увязнення у строк покарання.

Засуджений вважає, що йому необхідно перерахувати строк попереднього ув`язнення, а саме строк його перебування під домашнім арештом та строк під час розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання, просив зарахувати йому у строк покарання строк його перебування під домашнім арештом під час розгляду справи, оскільки до нього були застосовані певні обмеження. Повідомив, що період, який він просит зарахувати, він знаходився вдома, однак на нього були покладені певні обовязки та застосовані обмеження.

Представник ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» просив в клопотанні засудженого відмовити.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що в задоволенні клопотання засудженого необхідно відмовити.

Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Водночас, частиною 3 ст. 4 цього закону передбачено, що часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Винятки з правила, передбаченого ч. 2 ст. 4 КК України, передбачені в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким ч. 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

З дослідженим в судовому засіданні матеріалів убачається, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2020 року за ч.2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, за ч. 3 ст. 307 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року, зараховано до покарання строк перебування ОСОБА_3 в місцях попереднього ув`язнення з 02.09.2015 року по 28.01.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 19.02.2021 року, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2020 року відносно ОСОБА_3 набрав законної сили 29.01.2021 року.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.03.2021 року встановлено, що ОСОБА_3 був затриманий о 10.40 год. 12.03.2021 року в порядку виконання вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2020 року.

Заявник просить перерахувати періоди, а саме: з 28.01.2016 року по 28.03.2016 року, тобто строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту та з 28.03.2016 року по 12.03.2021 року, тобто по день його затримання, тобто час де відносно ОСОБА_3 не було застосовано жодного запобіжного заходу.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включаються, зокрема, строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Статтею 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.

Стаття 3 вказаної норми передбачає, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 4 вказаного Закону, установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

В судовому засіданні встановлено, що відносно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2020 року вже зараховано до покарання строк його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 02.09.2015 року по 28.01.2016 року включно. І вказаний строк попереднього увязнення зарахований ОСОБА_3 у строк покарання, про що зазначено у вироку суду.

Періоди, які просить зарахувати засуджений, а саме: з 28.01.2016 року по 28.03.2016 року, тобто період коли до останнього було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту та період з 28.03.2016 року по 12.03.2021 року, тобто час де відносно ОСОБА_3 не було застосовано жодного запобіжного заходу, не є попереднім увязненням, в розумінні вимог закону, а тому цей час не може бути зарахований у строк покарання.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання засудженого про зарахування строку попереднього увязнення у строк покарання, відсутні.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про зхарахування строку попереднього увязнення у строк покарання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_1