Справа № 308/4580/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 13.04.2022, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,-

встановив:

14 квітня 2022 року до слідчого судді надійшло клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №0000380, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна.
Згідно вказаного клопотання з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор просить накласти арешт на предмети, вилучені в ході огляду місяця події неподалік будинку АДРЕСА_1 , 13 квітня 2022 року, а саме:
- 13 зіп - пакетів із речовиною рослинного походження, темно-зеленого кольору подібної до наркотичної, які в подальшому було упаковано до спеціального пакету МВС України Експертна Служба №2987995 та зазначає, що такі відповідають критеріям зазначеним у ст..98 КПК України та містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
У судове засідання прокурор не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд клопотання про арешт майна розглянути у його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовільними.
Відповідно до ч. 1 ст.172 КПК України неприбуття слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя розглянув подане клопотання про арешт майна у відсутності вказаних осіб.

Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до статті 107 КПК.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, 12.04.2022 року о 10:59 годині вчергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення працівника Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області про те, що за адресою м.Ужгород, вул.Дворжака З8-А, під час несення служби було зупинено гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_2 , у якої під час перевірки було виявлено речовину рослинного походження, темно-зеленого кольору, зовні схожі на наркотичні.

13.04.2022 відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 з визначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення ч.1 ст.309 КК України - незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропні речовини або їх аналоги. В ході огляду місця події від 12.04.2022 року неподалік будинку АДРЕСА_3 , вході перевірки гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_2 , остання добровільно надала працівникам поліції 13 зіп-пакетів із речовиною рослинного походження, темно-зеленого кольору подібна до наркотичної, які у подальшому було вилучено та упаковано до спеціального пакету МВС України Експертна Служба №2987995 та які постановою слідчого від 13.04.2022 визнано речовими доказами.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Відповідно до ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Частина 2 статті 167 КПК України визначає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
З системного аналізу наведених норм випливає, що правовий режим тимчасово вилученого майна виникає у вилучених речей та документів, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, до вирішення питання про їх арешт.
Отже, вирішуючи питання про доцільність застосування у даному кримінальному провадженні такого заходу забезпечення як арешт майна, слідчому судді належить визначити:
- чи мають речі, вилучені під час огляду у даному випадку, щодо яких ставиться питання про їх арешт, статус тимчасово вилученого майна;
- чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цих речей з огляду на їх відношення до кримінального провадження та дотримання органом досудового розслідування передбачених законом процедур.
За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Слідчий суддя погоджується з тим, що вилучені речі, на які прокурор просить накласти арешт відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у даному кримінальному провадженню, проте виходячи з системного тлумачення арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що права на відчуження, розпорядження та/або користування вказаними речами у гр. ОСОБА_4 не виникло, що в свою чергу тягне за собою неможливість обмеження такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом

Частиною 2 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, (в даному випадку під час проведення огляду місця події 12.04.2022), зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Тобто, підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що кристалічні речовини синього, зеленого, білого кольорів, а також порошкоподібна речовина білого кольору, правомірно вилучено під час огляду місця події з підстав належності їх до предметів, які вилучені законом з обігу, та у передбаченим законом способом визнано слідчим речовими доказами, а тому відсутні підстави для його арешту. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про правомірність зберігання його у органу досудового розслідування.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не підлягає задоволенню.
На підставі вище викладеного та керуючись статтями 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 13.04.2022, передбаченого ч.1 ст.309 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1