ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/480/22 Справа № 703/4708/19 Категорія: Ст. 296 ч. 4 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси Черкаської обл. апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 5.08.2022 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Червоно-

костянтинівка Петрівського р-ну Кіровоград-

ської обл., громадянина України, який має

загальну повну середню освіту, не працює,

одружений, на утриманні дітей не має,

раніше судимий:

- 7.06.2012 р. Канівським міськрайсудом Черкаської обл. за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 15.03.2013 р. Олександріївським райсудом

Кіровоградської обл. за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі,

зареєстрований

АДРЕСА_1 , проживає
АДРЕСА_2 ,
продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, ухвала діє до 4.11.2022 р. включно.

Визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що ста-новить 99240 грн., в разі внесення якої покладено обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду та органу розслідування;

2) не відлучатися з будинковолодіння, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти їх про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з особами, які заявили та можливо заявлять про вчи-нені ним правопорушення,

термін дії яких встановлено 2 місяці.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001493, за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 309 КК України, а також щодо ОСОБА_10 .
Ухвалою, що оскаржується, було задоволено клопотання прокурора та відносно обви-нуваченого Куницького було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 4.11.2022 р.
При прийняті такого рішення суд зазначив, що враховує ступень тяжкості криміналь-них правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому та які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких умисних кримінальних правопорушень проти влас-ності та здоров`я осіб. Судом встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіж-ного заходу.

В апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_9 порушується питання про скасування ухвали місцевого суду, оскільки, на його думку, обрано занадто суворий запобіжний захід. Зазначає, що суд не взяв до уваги того факту, що ризики зазначені прокурором нічим не під-тверджені. Куницький зазначає, що в нього не має і не було наміру та підстав вчиняти неза-конний вплив на свідків та потерпілих, іншого підозрюваного, що це припущення прокурора про те що він може здійснювати незаконний вплив. Вважає, що кримінальна справа сфабри-кована, та висловлює доводи про свою невинуватість. На твердження прокурора, що він має намір переховуватися від суду, він дав письмове пояснення, що піддався переслідуванню з боку криміналітету, а коли небезпека минула, став з`являтися на кожне засідання та не має наміру переховуватися від суду. Також, зазначає що покарання за попереднім вироком він відбув повністю, тому посилання прокурора на незняту та непогашену судимість є необґрун-тованим. Просить постанови нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді ціло-добового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задово-лення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши до-води апеляційної скарги, матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов до насту-пних висновків.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судо-ве рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правиль-ному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального про-вадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спли-ву двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про за-стосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляці-йного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, пе-редбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимо-гам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків перехо-вування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків в кримінальному прова-дженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо нього на бі-льш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 4 ст. 296 122 КК України, зокрема одне із яких відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк до семи років.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання Куницького під вартою, а також не отримано відомостей щодо ін-ших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та дійшов до правильного висновку про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного за-ходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 до двох місяців,
суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому одного з криміналь-них правопорушень яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину та за яке згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років, при цьому суд врахував, що ОСОБА_9 не дотримався своїх процесуа-льних обов`язків після того як йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, в судові засідання не з`являвся, покинув місце проживання, був оголошений в розшук, раніше він притягувався до кримінальної відповідальної та має судимість, яка у встановленому законом порядку не знята і не погашена, однак належних висновків для себе не зробив та знову притягується до кримінальної відповідальності за вчи-нення умисних злочинів, що об`єктивно вказує на існування ризиків переховуватися від суду та вчинення нового кримінального правопорушення. На існування таких ризиків вказує і від-сутність у обвинуваченого офіційного джерела доходу на момент його затримання, а також вчинення ним раніше злочинів проти власності. Суд врахував обізнаність обвинуваченого про суворість покарання, передбаченого санкцією статті за якою його притягують до відпові-дальності, та не виключив можливості того, що ОСОБА_9 зі зміною запобіжного заходу мо-же уникати суду. Крім того, суд врахував, що обвинувачений достовірно усвідомлює настан-ня негативних для себе наслідків у виді можливого призначення йому покарання за криміна-льні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, з метою його уникнення, може незаконно впливати на свідків і потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продов-жують існувати ризики, передбачені п. п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були врахова-ні при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків чи іншого підозрювано-го або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можли-вість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього процесу-альних обов`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справа сфабрикована та обвинувачений не вчиняв злочинів, то колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії кри-мінального процесу позбавлений можливості перевіряти фактичні обставини справи та дове-деність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопоруше-нь, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального про-вадження по суті, тому доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримі-нованих йому кримінальних правопорушень є передчасними.

Доводи апеляції про те, що він позбавлений можливості допомагати неповнолітнім дітям цивільної дружини не впливають на обґрунтованість підстав для продовження щодо нього строку тримання під вартою.

З огляду на викладене доводи обвинуваченого про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження йому строку три-мання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кри-мінального провадження.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумо-вною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скар-га обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та від-повідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 5.08.2022 р., якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців, строк дії ухвали до 4.11.2022 р. залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді