Справа № 201/6055/22
Провадження № 1-кп/201/733/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2022 року м. Дніпро
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000352 від 26.04.2022 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області, працюючого священнослужителем УПЦ Сєвєродонецької єпархії Святотихвинського храму м. Лисичанська, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 7 ст. 111-1 КК України,
В судовому засіданні приймали участь:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

30.08.2022 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов вищевказаний обвинувальний акт, за яким призначене підготовче судове засідання.
Через канцелярію суду прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , яке у підготовчому судовому засіданні підтримав.
Захисник і його підзахисний проти задоволення клопотання заперечили, вважаючи його необґрунтованим, пославшись на відсутність ризиків, просили у його задоволенні відмовити.
Суд, заслухавши учасників процесу, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 60 днів.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 22 червня 2022 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 липня 2022 року. В подальшому, враховуючи продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2022 року, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_3 , продовжено до 26 серпня 2022 року. Вказаний запобіжний захід ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року продовжено до 21 жовтня 2022 року.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчими суддями під час обрання та продовження застосування запобіжного заходу встановлена обґрунтованість підозри.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Перевіряючи наявність ризиків, встановлені слідчими суддями під час досудового розслідування, суд вважає, що вони не зникли та не зменшилися.
Так, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1) підтверджується тим, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від дванадцяти до п`ятнадцяти років. Крім того, на території України запроваджено воєнний стан, та території м. Сєвєродонецька Луганської області тимчасово окуповані, у зв`язку з чим у ОСОБА_3 є реальна можливість втекти на тимчасово окуповану територію України, що також підтверджується тим, що у ОСОБА_3 є знайомі на території тимчасово непідконтрольній державній владі України та у державі-агресорі Російській Федерації. Також встановлено, що ОСОБА_3 здійснив 125 перетинів кордону України.
Ризик незаконного впливу на свідка ОСОБА_7 з метою зміни останнім показів або відмови від дачі показів (п. 3) підтверджується тим, що ОСОБА_3 є настоятелем в Свято-Тихонівському храмі, де свідок є священнослужителем.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п.5) підтверджується тим, що інкриміновані органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 вчиняв систематично і з огляду на їх вчинення, він є прихильником військової агресії відносно України, тому в умовах воєнного стану в Україні може продовжити свою злочинну діяльність.
Тому суд вважає, що ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати і є доведеним.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому суд враховує, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 7 ст. 111-1 КК України, доведення прокурором наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання підлягає задоволенню.
Крім того, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 7 ст. 111-1 КК України, який відноситься до вищевказаного переліку статей, розмір застави суд не визначає.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Обраний під час досудового розслідування ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін та продовжити на 60 днів, тобто до 04 грудня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1