ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13850/20

Провадження № 11-кп/4820/218/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_6 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 25 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маломолинці, Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, українця, неодруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 10.04.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом за ст. 185 ч.3, ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.3, ст. 70 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці, застосовано ст.ст. 75,104 КК України та звільнено від покарання з іспитовим строком на два роки,
визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України і ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
-за частиною 2 статті 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
-за частиною 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
В порядку частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно частини 1 статті 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10.04.2019 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки і 3 місяці.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою, продовжено до вступу вироку в законну силу.

За вироком суду, 19.03.2020року близько 17 год. 37 хв. неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою м. Хмельницький, вул. Львівське Шосе, 18, у торговому залі магазину «Економ № 10» ПП «Славутич-Поділля», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливі мотиви, з метою власної наживи, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно, викрав дві пляшки горілки марки «Medoff » Класік Експ. 40%, об`ємом 1 літер, вартістю 138,53 грн. за 1 шт., загальною вартістю 277,06 грн. належні ПП «Славутич-Поділля», після чого разом із викраденим майном покинув приміщення магазину, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд. Вказаними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_6 заподіяв ПП «Славутич Поділля» майнову шкоду на загальну суму 277,06 гривень.
За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно ОСОБА_6 підлягає кримінальній за ч.2 ст. 185 КК України.
Крім того, 21.04.2020р. близько 16:55 годин ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , відносно якого матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження та направленні з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості до Хмельницького міськрайонного суду (далі за текстом Особа 1), з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, перебуваючи неподалік кіоску «Повна Торба», що за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського Підпілля, (біля будинку 127/1) наблизилися до кіоску, та коли продавець ОСОБА_10 відчинила холодильник з маркуванням «Чернігівське», неповнолітній ОСОБА_6 спільно із ОСОБА 1, не реагуючи на зауваження продавця ОСОБА_10 умисно, відкрито, заволоділи трьома пляшками пива виробництва «Чернігівське світле», об`ємом 2,35 літра кожна, вартістю 44,48 грн. за пляшку, загальною вартістю 133,44 гривні, після чого, з викраденим майном, залишили місце події.
Вказаними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_6 спільно із ОСОБА 1, заподіяли потерпілій ФОП ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 133,44 гривень.
За відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та вчиненого повторно, ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч.2 ст. 186 КК України.
Також, 29.09.2020р. близько 23:00 годин ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , помітив на фасаді будинку камеру відеоспостереження та з метою заволодіння чужим майном, наблизився до фасаду будинку і у присутності осіб, які усвідомлювали протиправні дії ОСОБА_6 , відкрито, з корисливих мотивів, повторно, заволодів камерою відеоспостереження марки «HDCVI» моделі Dahua DH-HAC-HFW1400TP 2.8mm 12V-0.5A серійний номер 5H01810PBV3C363, вартістю 871 грн. 46 коп., шляхом зірвання її з фасаду будинку, після чого з викраденим майном залишив місце вчинення злочину.
Вказаними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_6 заподіяв ОСББ «Козацьке 46» майнову шкоду на загальну суму 871,46 гривень.
За відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч.2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, в частині призначеного покарання, із застосуванням ст.69 КК України.
Вважає, що місцевим судом не, в повній мірі, взято до уваги обставини кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого та призначено занадто суворе покарання.
На думку апелянта не враховано, що ОСОБА_6 , з початку досудового розслідування, співпрацював зі слідством, надавав послідовні показання, визнав вину та розкаявся у вчиненому.
Крім того, ОСОБА_6 злочин скоїв у неповнолітньому віці. Він має малолітню дитину, тому, в зв`язку з призначеним місцевим судом покаранням, буде позбавлений можливості на такий довгий термін брати участь у житті та вихованні дитини.
Звертає увагу на те, що потерпілі у справі не мали жодних майнових чи моральних претензій до нього, та ніхто не наполягав на призначенні покарання у виді реального позбавлення волі.
Стверджує, що ОСОБА_6 щиро шкодує про вчинене та розуміє всю суспільну небезпечність своїх вчинків і засуджує їх, а також зобов`язується не вчиняти нічого подібного в майбутньому, тому просить застосувати до останнього ст.69 КК України.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримання апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги захисника обвинуваченого без задоволення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні цих злочинів, за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах.
Подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом злочинних дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186КК України, в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не заперечується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду, в цій частині, апеляційним судом не переглядається.
Що ж стосується доводів апелянта про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів та його особі, внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, відповідно до вимог ст. 12 КК України, ним вчинено умисні злочини, один з який відноситься до тяжких злочинів.
З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання. При цьому, призначаючи покарання в розмірі, передбаченому санкціями за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186КК України, та відповідно до ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, судом були враховані і ті обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Визнання обвинуваченим вини у скоєні вказаних злочинів, щире каяття, співпрацювання зі слідством на досудовому розслідуванні, наявність малолітньої дитини, вчинення злочинів в непоновлітньому віці, не дають колегії суддів підстав для зміни вироку і призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, з огляду на те, що, як убачається з матеріалів кримінального провадження, він не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочини будучи судимим, один із яких, відповідно до статті 12 КК України є тяжким, крім того вказані епізоди злочинів вчинені ним під час іспитового строку, по місцю проживання характеризується посередньо, відтак, призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.
При призначенні покарання суд першої інстанції, в повній мірі, врахував всі обставини, згідно з ч. 1 ст. 65 КК України, зокрема, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Однак такі обставини, в даному провадженні відсутні, а зазначені судом обставини, в сукупності не вказують на такі, що істотно знижують ступінь тяжкості злочинів.
Підстави для застосування положень ч.1 ст.69 КК України з врахуванням фактичних обставин вчинених злочинів та особи винного, колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_6 вчинив злочини в неповнолітньому віці, що в нього знаходиться на утриманні малолітня донька, не є визначальним при призначенні покарання, враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених ним злочинів, та його схильність до вчинення злочинів.
Посилання апелянта на те, що потерпілі не мали майнових чи моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 , ніхто не наполягав на призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції зазначено, що відповідно до досудової доповіді висновку органу пробації виправлення ОСОБА_6 , без ізоляції від суспільства не можливе, тому слід призначити реальне покарання у виді позбавлення волі у межах мінімального строку, передбаченого санкціями статей. Саме таке покарання відповідає особі винного і є достатнім для його виправлення, перевиховання та запобіганню вчиненню нових злочинів, з чим погоджується колегія суддів.
Порушень вимог матеріального чи кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 25 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2