Справа № 522/7537/21
Провадження № 1-кп/522/132/22
УХВАЛА
03 березня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000107 від 24.02.2021 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10.02.2021 року Малиновським р/с м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн.;
- на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності Приморським р/с м.Одеси за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та Малиновським р/с м. Одеси за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Троїцьке Любашівського району Одеської області, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності Приморським р/с м. Одеси за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та Малиновським р/с м. Одеси за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, уродженки с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, з середньою освітою, незаміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимої,
- 12.02.2020 року Суворовським р/с м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, ст. 75 КК України 2 роки іспитового строку,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000107 від 24.02.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року вищевказане кримінальне провадження було призначено до розгляду у підготовчому засіданні.
Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2021 року, 24.06.2021 року, 19.08.2021 року, 12.10.2021 року, 08.12.2021 року було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 22070,00 грн. (двадцять дві тисячі сімдесят гривень).
У судовому засіданні прокурор надав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , обґрунтоване тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 заперечувала проти продовження строків тримання під вартою, оскільки ризики, вказані прокурором, не обґрунтовані, просила змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Так, з рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі «Ш. проти Швейцарії»). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Томазі проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Фокс Кембл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабита проти Італії», «Бойченко проти Молдови», згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, потерпілого, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку і на теперішній час відносно обвинуваченої повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше її утримання під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченою покарання за злочин, у вчиненні якого її ще не визнано винною (ст. 62 Конституції України).
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого її тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Тому суд застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.
У судовому засіданні прокурором не викладено жодних обставин, щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не вказано наявність доказів того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, не розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України).

Таким чином, суд вважає, що необхідності обмеження права обвинуваченої ОСОБА_5 на свободу шляхом її утримання під вартою, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка має місце мешкання в місті Одесі, родину, та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_5 на стадії судового розгляду, запобігання ризику переховування від суду та надання можливості повного та всебічного розгляду справи в розумні строки, що на момент розгляду клопотання, відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і тому достатнім для їх запобігання є застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Разом з тим, відповідно до ст. 194 КПК України, суд вважає необхідним покласти на обвинувачену наступні обов`язки: не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , в період часу з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. без дозволу суду; прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, номеру засобу зв`язку; не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 32, 177-178, 201, 331, 350, 369-372 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без задоволення.
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, задовольнити.
Змінити, обраний відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , в період часу з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги, строком на 60 днів, тобто до 01.05.2022 року включно.
Відповідно до ст. 202 КПК України обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає негайному звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , в період часу з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. без дозволу суду;
2) прибувати за кожною вимогою до суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, номеру засобу зв`язку;
4) не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд з України;
Строк дії обов`язків визначити до 01.05.2022 року включно.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення обвинуваченого та відповідній посадовій особи ГУНП в Одеській області.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на неї обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1