Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/164/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
матеріали кримінального провадження № 0000798 від 09.11.2019 року, за № 0000253 від 11.04.2019 року, за № 0000122 від 07.10.2020 року за апеляційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2021, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , засудженого: 20.11.2019 року Новомиргородським районним судом за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки, 25.09.2020 року Маловисківським районним судом за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці, 11.01.2021 року Маловисківським районним судом за ч.2, ч.3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 ч.1 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021 року вирок Маловисківського районного суду від 11.01.2021 року скасовано та засуджено за ч.2,ч.3 ст. 185 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до 3 років, на підставі ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, вирок Новомиргородського районного суду від 20.11.2019 року виконувати самостійно,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених:
ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі,
ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі,
ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі,
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно засудженому ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021 року, остаточно засудженому ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання стосовно речових доказів.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи юридичної кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини просить вказаний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту, та незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.72, ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2021, скасованого вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Визнати винним та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71,78 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а саме, вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019 та покарання, призначеного із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2021, скасованого вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021, остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Мотивує свої доводи наступним.
Судом першої інстанції у кримінальному провадженні встановлено, що скоєння відкритого викрадення чужого майна (грабіж), тобто злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 вчинено 02.04.2019, тобто до постановлення попередніх вироків Новомиргородського та Маловисківського районних судів від 20.11.2019 та 11.01.2021 відповідно.
Як встановлено судом першої інстанції, злочин за ч. 2 ст. 186 КК України вчинено до постановления інших двох вироків, які виконуються самостійно, одним з яких особі призначено покарання, що належить відбувати реально, а за іншим - призначено покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, і за новий злочин останнім вироком призначається покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.
При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, слід застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2021, скасованого вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021, яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, і не застосовувати ці положення до вироку, яким особу звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України (вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019).
Судом першої інстанції встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України вчинено 08.11.2019 та 10.12.2019, враховуючи висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2021 (справа № 390/235/19), оскільки в діях ОСОБА_7 має місце «розірвана» повторність кримінальних правопорушень, які у доктрині кримінального права отримали назву тотожних, та ч. 2 ст. 190 КК України вчинено 04.10.2020, тобто після постановлення вироку Новомиргородського районного суду від 20.11.2019 у період звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, відтак, після призначення покарання за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, визначенню покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за ч.1 ст.70 КК України, підлягають застосуванню правила призначення покарання на підставі ст.ст.71, 78 КК України до вироку Новомиргородського районного суду від 20.11.2019.
Окрім того, правила призначення покарання за сукупністю вироків застосовуються в разі, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Під час складання покарань у порядку зазначеної норми остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Однак, судом першої інстанції, в порушення вищевказаних вимог закону та правил їх застосування, викладених у висновках Об`єднаної палати Верховного Суду, взагалі залишено поза увагою вирок Новомиргородського районного суду від 20.11.2019 та призначене за ним покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на 2 роки, вчинення кримінальних правопорушень у період іспитового строку, та за правилами ст. 71 КК України призначено статочне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Враховуючи викладене, вирок Маловисківського районного суду від 22.12.2021 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку з призначенням нового покарання, алгоритм призначення якого, зважаючи на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду.

Короткий зміст суті справи:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення, скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, скоїв заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, за наступних обставин.
08.11.2019 року обвинувачений близько 22-30 год прийшов до домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 . Обвинувачений потрапив до господарського приміщення, звідки викрав вугілля, загальною вагою 168 кг 400 грам, З місця вчинення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд. Завдавши потерпілій матеріальну шкоду на суму 505 грн 20 коп.
Крім того, обвинувачений 10.12.2019 року близько 15 год перебуваючи в АДРЕСА_3 . Обвинувачений потрапив на територію даного домоволодіння та проник до середини будинку, звідки викрав алюмінієвий казан об`ємом 6 літрів, алюмінієвий казан об`ємом 1 літр та алюмінієву гусятницю об`ємом 3 літри.
З місця вчинення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 288 грн 47 коп.
Крім того, обвинувачений 02.04.2019 року близько 18 год перебуваючи в АДРЕСА_2 біля будівельного магазину ПП "Кальницький", підійшов до раніше незнайомого йому чоловіка ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та на пальці правої руки у якого помітив золоту обручку. Обвинувачений зняв самостійно з пальця правої руки потерпілого золоту обручку та почав тікати з місця вчинення. З місця вчинення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 1305 грн.
Крім того, 04.10.2020 року, обвинувачений близько 13 год перебуваючи на парковці біля міського ринку в м. Мала Виска, що розташована по вул. Велігіна, попрохав у раніше незнайомого йому ОСОБА_13 , мобільний телефон марки "Huawei Y3 2017", моделі CRO-U00 із сім картами операторів "Київстар" НОМЕР_1 та "Водафон" НОМЕР_2 , для того щоб нібито зателефонувати. Після чого, ОСОБА_13 , добровільно надав свій мобільний телефон обвинуваченому. Однак, обвинувачений взявши мобільний телефон, реалізуючи свій умисел спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що мобільний телефон належить потерпілому ОСОБА_13 , шляхом зловживання довірою, заволодів телефоном "Huawei Y3 2017", моделі CRO-U00, вартість якого складає 1200 грн, з яким залишив місце вчинення кримінального правопорушення та вподальшому розпорядившись даним майном на власний розсуд. Своїми діями обвинувачений завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 1200 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшля до наступних висновків.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого у колегії суддів сумнівів не викликає.
Згідно ч.4 ст.408 КПК України апеляційний суд змінює вирок у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 4 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, у повній мірі врахував, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України відноситься до категорії тяжких, за ч.2 ст.190 КК України до категорії нетяжких. Обставини, що пом`якшують покарання, якими відповідно до ст.66 КК України, є визнання вини обвинуваченим і щире каяття у вчиненом. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є скоєння кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Судом встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше притягався неодноразово до кримінальної відповідальності, однак вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став.
В той же час, як обґрунтовано вказав в апеляційній скарзі прокурор, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, суд першої інстанції, в порушення вимог п.3 ч.1 ст.413 КПК України, не вірно витлумачив закон України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановления попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановления вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох кримінальних правопорушеннях, одні з яких вчинено до, а інші - після постановления першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК ( 2341-14 ): спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених до постановления першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК; потім - за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених після постановления першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Судом І інстанції встановлено, що скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_7 вчинено 02.04.2019, тобто до постановления попередніх вироків Новомиргородського та Маловисківського районних судів від 20.11.2019 та 11.01.2021 відповідно.
Висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 (справа № 760/26543/17), щодо застосування положень ч.4 ст.70 КК України: питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановления нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановления попереднього вироку.
У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.
У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановления декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч.4 ст.70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

Як встановлено судом першої інстанції, злочин за ч.2 ст.186 КК України вчинено до постановления інших двох вироків, які виконуються самостійно, одним з яких особі призначено покарання, що належить відбувати реально, а за іншим - призначено покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, і за новий злочин останнім вироком призначається покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.
Колегія суддів погоджується із вимогами апеляційної скарги, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України, підлягають застосуванню положення ч.4 ст.70 КК України до вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2021, скасованого вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021, яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, і не застосовувати ці положення до вироку, яким особу звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України (вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019), щоузгоджується з висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 14.06.2021 (справа № 443/806/19)
Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2021 (справа № 390/235/19), якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч.1 ст.32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч.4 ст.70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст.71 КК за сукупністю вироків.
У випадку, якщо особа вчинила кримінальне правопорушення, яким їй призначається покарання у виді позбавлення волі, до постановлення двох вироків по інших справах, кожен із яких виконується самостійно, зокрема, по одному із яких призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інший вирок виконується самостійно у зв`язку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, то при призначенні покарання вимоги ч.4 ст.70 КК України застосовуються тільки до вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
Якщо особа вчинила принаймні одне кримінальне правопорушення після постановлення двох попередніх вироків, які виконуються самостійно, і останнім (третім) вироком особі призначається покарання, яке належить відбувати реально, припиняється окреме виконання обох попередніх вироків. Правовою підставою такого припинення щодо першого вироку є положення ч.3 ст.78 та ст.71 КК України, а правовою підставою припинення виконання другого вироку - положення ст.71 КК України. Остаточне покарання в такому випадку особі призначається на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням покарань, призначених за всіма (трьома) вироками.
Судом першої інстанції встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.185 КК України вчинено 08.11.2019 та 10.12.2019, та ч.2 ст.190 КК України вчинено 04.10.2020, тобто після постановлення вироку Новомиргородського районного суду від 20.11.2019 у період звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, відтак, після призначення покарання за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України, визначенню покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за ч.1 ст.70 КК України, підлягають застосуванню правила призначення покарання на підставі ст.ст.71, 78 КК України до вироку Новомиргородського районного суду від 20.11.2019.
Правила призначення покарання за сукупністю вироків застосовуються в разі, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.
Однак, судом першої інстанції при призначенні покарання залишено поза увагою вирок Новомиргородського районного суду від 20.11.2019 та призначене за ним покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на 2 роки. Не було враховано, що кримінальні правопорушення вчинені у період іспитового строку, та призначено остаточне покарання із застосуванням ст.71 КК України 4 роки 1 місяць позбавлення волі, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Враховуючи у сукупності викладене вище вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання.
Керуючись ст.ст., 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним і призначити покарання ОСОБА_7 :

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2021, скасованого вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71, 78 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019 та покарання, призначеного із застосуванням ч. 4 ст.70 КК України за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2021, скасованого вироком Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2021, остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2