УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2022 року
м. Київ
справа № 676/1932/21
провадження № 51-1763 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2022 року у кримінальному провадженні, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дунаївців Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , в порядку ст. 88 Кримінального кодексу України (далі КК) не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі статей 75, 76 КК суд звільнив ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, зобов`язавши його: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Транспортний засіб «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , залишено арештованим та встановлено зберігати його на спеціальному майданчику органу досудового розслідування.
Диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту і медичну карту ухвалено залишити в матеріалах справи.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 2124,85 грн.
За обставин, установлених судом та викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винуватим за те, що він 02 березня 2021 року о 12:59, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись із пасажиром ОСОБА_6 по автодорозі Н-03 269 км сполученням ЖитомирЧернівці, зі сторони м. Дунаївців у напрямку м. Кам`янця-Подільського зі швидкістю 90 км/год, порушив вимоги пунктів 10.1,12.1,19.3 Правил дорожнього руху. Так, ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для керування автомобілем через засліплення сонячним світлом не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, не змінюючи при цьому смуги руху, і не дочекався коли пройдуть негативні наслідки такого засліплення, а продовжив свій рух. Не врахувавши дорожньої обстановки та не переконавшись перед зміною напрямку руху керованого ним автомобіля, що це буде безпечним, ОСОБА_4 пересік смугу руху і допустив з`їзд за межі проїжджої частини у лівий від напрямку свого руху кювет, де продовжив рух та скерував транспортний засіб праворуч, а виїхавши таким чином на проїзну частину і подолавши її загальну ширину, допустив з`їзд у правий від напрямку свого руху кювет із подальшим перекиданням автомобіля в зазначеній ділянці автодороги.
Внаслідок порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир його автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді: заднього звиху лівого передпліччя, яке за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості і призвело до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня; п`яти синців у правій виличній ділянці, у ділянці підборіддя та кута нижньої щелепи справа, на всіх поверхнях правого плечового суглоба, на зовнішній, задній, передньо-зовнішній поверхні правого стегна від середньої третини з розповсюдженням на такі ж поверхні правого колінного суглоба, на передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглоба, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 30 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року щодо нього без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
Захисник ОСОБА_5 у касаційній скарзі, не оспорюючи кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , доведеності його винуватості, а також виду та розміру призначеного йому основного покарання, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить змінити судові рішення щодо засудженого, а саме: зменшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_6 до 10 000 грн, зменшити строк позбавлення підзахисного права керування транспортними засобами з 2 років до 1, а також скасувати арешт належного ОСОБА_4 транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 грн, суди формально перелічили враховані обставини, зокрема, фізичний біль і душевні страждання потерпілої, та неналежно обґрунтували своє рішення в цій частині. На думку захисту, поза увагою суду залишилося те, що потерпіла не надала доказів глибини її душевних страждань, порушення звичайного способу життя, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації.
Також вважає, що обране судом додаткове покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 2 роки є безпідставним, оскільки необґрунтовано враховано вчинення засудженим у 2017 році ДТП зі смертельними наслідками, однак останній від 2017 року не притягувався до юридичної відповідальності за порушення ПДР, а інцидент від 02 березня 2021 року, на думку захисту, не можна вважати «грубим порушенням ПДР». Більш того, зазначає, що на час дії воєнного стану необхідність керування транспортним засобом загострюється, а тому в цьому разі правомірним буде зменшення строку додаткового покарання до 1 року.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що суди не вирішили питання про скасування арешту автомобіля марки «Volkswagen», належного ОСОБА_4 на праві власності.
Вказує, що всупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) указані обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За приписами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Із долученої до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції видно, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і правильність кваліфікації його дій, а також вид та розмір призначеного йому основного покарання захисник у касаційній скарзі не оспорює.
Доводи касатора щодо безпідставного застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_4 покарання керувався наведеними законодавчими положеннями, а апеляційний суд правильно погодився із цим.
Так, санкцією ч. 1 ст. 286 КК передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.
Призначаючи засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, суд першої інстанції врахував обставини кримінального провадження та наслідки кримінального правопорушення. Більш того, врахував і те, що хоч ОСОБА_4 і вважається несудимим на підставі ст. 88 КК, однак за дослідженими характеризуючими матеріалами на цій же ділянці дороги він раніше (у липні 2017 році) вчинив ДТП зі смертельним наслідком та до нього було застосовано амністію, а це, на думку суду, свідчить про те, що він ніяких висновків для себе не зробив, продовжив грубо порушувати ПДР, і, як наслідок, призвело до спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. А тому, на переконання суду, саме таке додаткове покарання сприятиме виправленню ОСОБА_4 та запобігатиме вчиненню ним аналогічних правопорушень.
У вироку наведено переконливі підстави такого рішення, покарання належним чином умотивовано, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових правопорушень та відповідає вимогам статей 50, 65 КК. З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції.
Крім зазначених доводів захисника, колегія суддів також вважає неспроможними і його доводи про зменшення суми відшкодування моральної шкоди.
Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Положеннями ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, між іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Як визначено у ст. 1167 ЦК, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.
З огляду на матеріали провадження за скаргою, у результаті ДТП потерпіла ОСОБА_6 отримала легкі та середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Далі відповідно до ст. 127 КПК потерпіла звернулася до суду із цивільним позовом, у якому просила стягнути на її користь із ОСОБА_4 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, заслухавши учасників кримінального провадження та дослідивши його обставини, частково задовольнив позовні вимоги потерпілої і стягнув із ОСОБА_4 на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої і визначаючи, зокрема, саме такий розмір моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі перевірив обґрунтованість заявлених позовних вимог і під час ухвалення вироку врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , її душевні та моральні страждання, підтверджені записами медичної карти від 2 березня 2021 року № 1/803, з якої видно, що потерпіла після ДТП скаржилася на значні болі в ділянці ліктьового суглоба, була обмежена в рухах через біль, терпіла біль у грудній клітці справа, їй було призначено знеболювальні препарати, а в день звернення під загальним знечуленням їй було проведено хірургічне втручання закрита ручна репозиція звиху, кінцівки фіксовано гіпсовою лонгетою. Також ці тілесні ушкодження призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків, і внаслідок ДТП відчуває тривогу і страх, коли перебуває в транспортному засобі.
При цьому суд узяв до уваги й те, що ОСОБА_4 офіційно не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, шкоду спричинив необережним правопорушенням, і тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, заявлену позивачем моральну шкоду зменшив до 40 000 грн.
Таким чином, доводи захисника щодо необґрунтованості визначеного розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди є безпідставними.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідним чином перевірив доводи ОСОБА_4 , зазначені в апеляційній скарзі, які за змістом і суттю майже аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника, дав їм оцінку, з урахуванням вимог ст. 419 КПК та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.
До того ж апеляційний суд акцентував, що під час визначення обсягу задоволення заявлених потерпілою вимог про відшкодування моральної шкоди місцевий суд об`єктивно врахував вказані обставини, а тому з його рішенням в цій частині і визначеним розміром моральних збитків, який відповідає понесеним моральним та фізичним стражданням потерпілої і засадам виваженості, розумності та справедливості, погоджується, у зв`язку з чим підстави для зменшення розміру спричинених моральних збитків у колегії суддів відсутні.
Крім того, апеляційний суд обґрунтовано відмітив, що покарання ОСОБА_4 призначено відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження, які би перешкодили суду винести законний і обґрунтований вирок, апеляційний суд не встановив.
Колегія суддів касаційного суду поділяє точку зору судів та вважає, що постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 419 КПК,у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.
А твердження, наведені захисником у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Суду дійти переконання, що рішення постановлені з істотним порушенням кримінального процесуального закону чи неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Також не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону невирішення питання про скасування арешту автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 , оскільки вказане не вплинуло на законність та обґрунтованість рішень судів, а тому не може бути безумовною підставою для їх зміни чи скасування.
Варто зазначити, що це питання може бути вирішено в порядку, передбаченому розділом VIII «Виконання судових рішень» КПК, оскільки доля речових доказів у кримінальному провадженні вирішується судом під час ухвалення вироку в порядку ст. 374 КПК або в ході його виконання в порядку, визначеному статтями 537, 539 цього Кодексу.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.
З огляду на викладене Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2022 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3