Справа № 159/5355/18 Провадження №11-кп/802/234/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.345 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ковеля, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із повною вищою освітою, раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.345 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.342 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому той обвинувачувався.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволений частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду 12 травня 2018 року близько 11 год. 50 хв. під час служби, відповідно до розстановки сил та засобів взводу № 3 роти відділу організації несення служби у м. Ковелі УПП у Волинській області ДПП у складі борту «Цунамі 0201- 0202(А)» інспектором роти № 2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_10 , який, згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є службовою особою правоохоронного органу у зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, виявлено на вул. Брестській, біля буд. № 7, у м. Ковелі Волинської області транспортний засіб, марки «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який здійснив зупинку із порушенням пункту 15.9.Г «Зупинка і стоянка» Правил дорожнього руху, а саме порушення заборони зупинки ближче 10 метрів від пішохідного переходу з обох боків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
У зв`язку із вищенаведеним, працівником патрульної поліції ОСОБА_10 роз`яснено ОСОБА_7 про вчинення останнім адміністративного правопорушення та з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 283, 285 КУпАП повідомлено про розгляд адміністративної справи на місці. Однак ОСОБА_11 умисно, з метою перешкодити виконанню службових обов`язків і повноважень із здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху та винесення постанови про вчинення ним адміністративного правопорушення, перебуваючи у громадському місці за вищевказаною адресою, в присутності сторонніх осіб, виражаючись образливими та нецензурними словами в адресу поліцейського намагався вирвати у поліцейського ОСОБА_10 добровільно передані ним же документи (посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), шарпав його за формений одяг, під час чого наніс два удари рукою в шию ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді гематоми шиї справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тобто вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.345 КК України.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у тому, що він 12 травня 2018 року близько 11 год. 50 хв. під час служби відповідно до розстановки сил та засобів взводу № 3 роти відділу організації несення служби у м. Ковелі УПП у Волинській області ДПП у складі борту «Цунамі 0201- 0202(А)» інспектором роти № 2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_10 , який відповідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є службовою особою правоохоронного органу в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, виявлено на вул. Брестській, біля буд. № 7, у м. Ковелі Волинської області транспортний засіб, марки «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який здійснив зупинку із порушенням пункту 15.9.Г «Зупинка і стоянка» Правил дорожнього руху, а саме порушення заборони зупинки ближче 10 метрів від пішохідного переходу з обох боків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
У зв`язку із вищенаведеним, працівником патрульної поліції ОСОБА_10 роз`яснено ОСОБА_7 про вчинення останнім адміністративного правопорушення та з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 283, 285 КУпАП повідомлено про розгляд адміністративної справи на місці. Однак ОСОБА_11 умисно, з метою перешкодити виконанню службових обов`язків і повноважень із здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху та винесення постанови про вчинення ним адміністративного правопорушення, перебуваючи у громадському місці за вищевказаною адресою, в присутності сторонніх осіб, виражаючись образливими та нецензурними словами в адресу поліцейського намагався вирвати у поліцейського ОСОБА_10 добровільно передані ним же документи (посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), шарпав його за формений одяг, під час чого наніс два удари рукою в шию ОСОБА_10 , чим чинив активну протидію законним діям працівника поліції щодо виконання покладених на нього службових обов`язків, внаслідок чого інспектор патрульної поліції ОСОБА_10 та інспектор патрульної поліції ОСОБА_12 застосували законні, необхідні, пропорційні та ефективні поліцейські заходи примусу фізичну силу та спеціальні засоби кайданки, в результаті чого правопорушення було припинене. Тобто ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачувався у тому, що він вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України. Дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження за наслідками судового розгляду матеріалів кримінального провадження, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України. Мотивами такого рішення стало те, що як встановив суд першої інстанції опір та насильство, застосовані щодо працівника правоохоронного органу вчинені одночасно, об`єднані єдиним умислом, утворюють одне кримінально-каране діяння і не потребують додаткової кваліфікації за ч.2 ст.345 КК України, а тому дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.2 ст.345 КК України, у зв`язку з чим суд прийшов до переконання про кваліфікацію дій обвинуваченого за відповідною нормою.
Прокурор ОСОБА_9 вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що дії ОСОБА_13 слід кваліфікувати за ч.2 ст.345 та ч.2 ст.342 КК України, оскільки, якщо при опорі працівникові правоохоронного органу були нанесені удари, побої чи заподіяне легке, середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження, вчинене необхідно кваліфікувати за сукупністю злочинів. Просить вирок суду скасувати, визнати обвинуваченого винним за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України і призначити ОСОБА_14 за ч.2 ст.342 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, за ч.2 ст.345 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_14 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що досудове слідство у даному кримінальному провадженні проводилося упереджено та з порушенням процесуальних строків. Стверджує, що в обґрунтування вироку покладені недопустимі докази і припущення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України щодо ОСОБА_13 закрити на підставі п.п.3, 10 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати та закінченням процесуальних строків.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_11 оспорює його з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що суд обґрунтував своє рішення недопустимими доказами, не взяв до уваги жодного доказу сторони захисту та не з`ясував мотиви злочину. Вважає показання свідка ОСОБА_12 недопустимими. Посилається на те, що місцевим судом йому було відмовлено у призначенні повторної експертизи. Тому просить вирок місцевого суду скасувати, а кримінальне провадження за ознаками ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України щодо нього закрити на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.284 КПК України.
У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_11 зазначає, що вирок в частині визнання його невинуватим за ч.2 ст.342 КК України не оскаржує, а в частині засудження його за ч.2 ст.345 КК України просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляції і заперечили апеляційну скаргу прокурора та просили скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження, пояснення прокурора, який апеляцію сторони обвинувачення підтримав в частині щодо виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України, інші апеляційні скарги заперечив і просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що при розгляді кримінального провадження суд повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст.345 КК України та висновки суду про доведеність його винуватості в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.
Так, обвинувачений ОСОБА_11 як в суді першої, так і апеляційної інстанцій вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.2 ст.345 КК України, не визнав, однак його показання не узгоджуються з показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_12 та суперечать зібраним та дослідженим місцевим судом доказам, наявними у матеріалах провадження.
Потерпілий ОСОБА_10 суду дав показання, що 12.05.2018 після 11 години у місті Ковелі, на вулиці Брестська, у складі екіпажу з поліцейським ОСОБА_12 на службовому автомобілі вони виявили автомобіль, марки «Міцубісі Паджеро», який зупинився у забороненому місці, тобто менше ніж за 10 метрів до пішохідного переходу, і в який сів обвинувачений ОСОБА_7 .
ОСОБА_10 підійшов до водія, пояснив йому суть допущеного ним правопорушення і запропонував останньому надати посвідчення водія і технічний паспорт на автомобіль. Після виконання даних вимог, ОСОБА_10 на місці була розглянута справа про адміністративне правопорушення і винесена постанова за ч.1 ст.122 КУпАП із накладенням штрафу в сумі 255 гривень. У відповідь на це ОСОБА_7 почав ображати ОСОБА_10 , висловлюватись нецензурно, руками показувати непристойні жести. Враховуючи таку поведінку водія, ОСОБА_10 запропонував йому вийти з автомобіля, коли той вийшов, то продовжував ображати працівника поліції, а також ривком вирвав з його рук документи. Коли ОСОБА_10 запитав у ОСОБА_7 : «що він робить?», той у відповідь умисно наніс першому удар правою рукою в ділянку шиї. Коли ОСОБА_10 почав кликати на допомогу колегу, який стояв на відстані, близько 70 метрів від нього, ОСОБА_7 повторно наніс ОСОБА_10 один удар рукою в цю ж ділянку шиї. Після цього обвинувачений підняв свої документи і в цей час підбіг колега ОСОБА_12 , з яким вони застосували до ОСОБА_7 спеціальні засоби.
В ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_10 розповів та продемонстрував на місці події обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (т.1 а.к.п.170-175). Показання ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 .
Показання потерпілого об`єктивно підтверджуються і висновком експерта №113 від 25.05.2018, згідно якого у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематоми шиї справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В тіло ОСОБА_10 , нанесено не менше двох ударів. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 не могли утворитись внаслідок падіння з висоти власного зросту (т.1 а.к.п.163-164).
Вказана експертиза проведена на підставі ухвали слідчого судді, а тому не може визнаватись недопустимим доказом, як про це зазначає сторона захисту.
В матеріалах справи наявне повідомлення №188 видане черговим лікарем Ковельської ЦРЛ ОСОБА_15 від 12.05.2018, яке адресоване начальнику Ковельського ВП ГУНП. В ньому зазначається, що до лікарні доставлено громадянина ОСОБА_10 із травмою, а саме забоєм м`яких тканин шиї справа. На основі даного повідомлення лікарем ОСОБА_15 видано довідку №3100 (т.1 а.к.п. 27-28).
Дослідивши вищевказані документи, судова колегія приходить до висновку, що повідомлення Ковельської ЦРЛ від 12.05.2018 №188 разом з довідкою Ковельської ЦРЛ від 12.05.2018 №3100 були видані лікарем Ковельської ЦРЛ на відповідний запит Ковельського ВП ГУНП, оскільки зазначене повідомлення адресоване саме його начальнику.
Окрім цього, прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції ствердив, що під час проведення судово-медичної експертизи використовувались матеріали кримінального провадження, в яких була наявна і довідка Ковельської ЦРЛ від 12.05.2018 №3100, також вона була присутня і при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування.
У зв`язку з вказаним доводи сторони захисту про неналежність і недопустимість як доказу довідки Ковельської ЦРЛ від 12 травня 2018 року №3100 та, у свою чергу, висновку судово-медичної експертизи від 25.05.2018 за №113 є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевказаними матеріалами справи.
Слід зазначити, що показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 підтверджуються і відеозаписом з бодікамери ОСОБА_10 (т.1 а.к.п.161) та актом перегляду відеозапису (т.1 а.к.п.143-152), а також протоколом огляду документу (т.1 а.к.п.153-159).
Даний відеозапис з камери поліцейського був предметом ретельного дослідження в судовому засіданні місцевого суду, та яким зафіксовані події, що мали місце 12.05.2018 року, а саме розмова поліцейського, винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, поведінка обвинуваченого, нанесення образ поліцейському, його непристойні жести, висловлення нецензурними словами в адресу потерпілого та його розмахування руками. Даний відеозапис, у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами наявними у справі, підтверджує показання потерпілого про нанесення йому тілесних ушкоджень.
Вказаний відеозапис був наданий на вимогу слідчого, оглянутий слідчим з дотримання вимог кримінального процесуального законодавства, а тому не може визнаватись недопустимим доказом як про це вказує сторона захисту.
У поданих апеляційних скаргах обвинувачений і його захисник вважають показання свідка ОСОБА_12 недостовірними, однак такі твердження сторони захисту, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими.
Так, допитаний в ході судового розгляду у місцевому суді свідок ОСОБА_12 ствердив, що він і ОСОБА_10 як працівники патрульної поліції несли службу у складі екіпажу «Цунамі». На крик ОСОБА_10 про допомогу він почав бігти до останнього і бачив, як ОСОБА_7 наніс удар рукою в шию ОСОБА_10 , після чого обвинувачений був ними затриманий. Вказаний свідок підтвердив, що доставляв потерпілого в лікарню і бачив у нього на шиї почервоніння діаметром орієнтовно 15 см.
Свої показання свідок ОСОБА_12 підтвердив і під час слідчого експерименту за його участю (т.1 а.к.п.176-179).
У своїх апеляційних доводах сторона захисту стверджує, що свідок ОСОБА_12 ввів в оману суд, а тому за заявою обвинуваченого ОСОБА_7 Територіальним управлінням Державного бюро розслідування, розташованим в м. Львові, 17.02.2020 внесені відомості до ЄРДР за № 0000248 про вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.
На запит Волинського апеляційного суду слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в м. Львові, ОСОБА_16 надіслав відповідь від 07.12.2020 № 12-03/2-31315вих-20 про те, що кримінальне провадження № 0000248 від 17.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, закрите 05.11.2020 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Листом від 17.02.2021 слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в м. Львові, ОСОБА_17 скерована на адресу Волинського апеляційного суду копія постанови про закриття вказаного кримінального провадження від 05.11.2020.
Тому твердження сторони захисту про те, що суд в основу свого рішення взяв покази свідка ОСОБА_12 , які, на переконання захисту, є недопустимими доказами, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у судовому засіданні суду першої інстанції показали, що розмовляли з поліцейським, який повідомив, що ОСОБА_7 його вдарив.
Правомірність дій працівника поліції ОСОБА_10 також підтверджується і висновком службового розслідування від 13.06.2018 (т.1 а.к.п.137-142).
Також про правомірність дій ОСОБА_10 свідчить і той факт, що рішеннями судів всіх інстанцій його постанова щодо ОСОБА_7 (т.1 а.к.п.123) залишена без змін (т.1 а.к.п.236-249).
Допитаний у місцевому суді свідок лікуючий лікар ОСОБА_20 показав, що після перенесеного інсульту і триваючого протікання хвороби фізична сила правої руки останнього на його думку помірно знижена на 45-50 %, однак він не позбавлений можливості наносити боковий удар із замахом.
Можливість нанесення ОСОБА_7 ударів підтверджується і висновком комплексної судової медичної експертизи № 51 від 28.10.2019, згідно висновків якої не виключається можливість, що ОСОБА_7 , перебуваючи у вертикально положенні, міг наносити силові удари у фронтально-горизонтально-сагітальних площинах на висоті понад 1,5 м (т.1 а.к.п.221-228).
Отже, показання вказаного лікаря повністю спростовують і доводи сторони захисту, що обвинувачений не міг нанести потерпілому взагалі жодних ударів у зв`язку із перенесеною хворобою.
Посилання сторони захисту щодо здійснення досудового розслідування не уповноваженою на те особою, а саме слідчим ОСОБА_21 є безпідставними.
Згідно постанови від 14 травня 2018 року старший слідчий Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_21 прийняв до свого провадження кримінальне провадження № 0001063 та приступив до проведення досудового розслідування.
Сторона захисту вказує, що слідчий ОСОБА_21 не мав процесуальних повноважень слідчого на виготовлення та надіслання запиту №1063 від 13.05.2018 про витребування інформації, оскільки лише 14.05.2018 прийняв вищевказане кримінальне провадження до свого провадження.
Однак як вбачається з матеріалів справи та зазначається прокурором, слідчим ОСОБА_21 13 травня 2018 року був скерований запити до начальника відділу організації несення служби у м. Ковель УПП у Волинській області щодо надання інформації. Перелік слідчих дій чітко передбачений чинним кримінально-процесуальним законом. Скеровування запитів на надання інформації не належить саме до проведення слідчих дій. Документи, які були надісланні відділом організації несення служби у м. Ковель УПП у Волинській області на вищевказаний запит слідчого, датуються 15 травня 2018 року, тобто слідча дія, а саме огляд вказаних документів, слідчим ОСОБА_21 здійснено після прийняття кримінального провадження до свого провадження.
Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог кримінально процесуального закону щодо збирання доказів та погоджується з висновком місцевого судому про їх належність та допустимість.
Також захисник звертає увагу на суперечності в постанові про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 27.07.2018, згідно з якою досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0001063 проводиться за правовою кваліфікацією ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України за фактом крадіжки велосипеда в м. Ковелі, що не відповідає дійсності.
Як вбачається з постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 27.07.2018 прокурором дійсно допущено описку в мотивувальній частині даної постанови. Проте допущена прокурором описка не свідчить про незаконність постанови від 27.07.2018, оскільки номер кримінального провадження, правова кваліфікація зазначені вірно і відповідають витягу з ЄРДР. Більш того, сторона захисту, вказуючи на невідповідність в мотивувальній частині постанови від 27.07.2018, не зазначає як дана описка вплинула на дотримання прав обвинуваченого в даному кримінальному провадженні. Допущена прокурором описка в постанові про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 27 липня 2018 року апеляційний суд вважає такою, що не свідчить про істотне порушення кримінально процесуального закону та не тягне безумовне скасування оскаржуваного рішення місцевого суду.
Також апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про недотримання строків досудового розслідування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, 27 липня 2018 року.
У відповідності зі ст. 219 КПК України, період часу з 08 по 20 серпня 2018 року не включається в строк досудового розслідування, у зв`язку, оскільки 08.08.2018 винесено постанову про зупинення досудового розслідування, а 20.08.2018 винесено постанову про відновлення досудового розслідування.

Окрім того в строк досудового розслідування не включається період часу з 01 по 11 жовтня 2018 року, як такий, що наданий сторонам кримінального провадження на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України.

Тобто судом встановлено, що кінцева дата досудового розслідування, є 21 жовтня 2018 року.

Таким чином, затвердження (04.10.2018), вручення стороні захисту (11.10.2018), та його безпосереднє скерування до суду (16.10.2018), і отримання судом (17.10.2018), з врахуванням строку, який не включається в строк досудового розслідування, встановлений ст. 219 КПК України, відбулось з дотриманням вимог вказаної норми.

Дії ОСОБА_7 , які виразились в умисному заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, крім кваліфікації за ч.2 ст.345 КК України, у обвинувальному акті отримали додаткову за ч.2 ст.342 КК України.
Суд першої інстанції, встановив за наслідками судового розгляду, що опір працівникові поліції хоч і має місце, однак враховуючи фактичні обставини вчинених дій, а також правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.07.2019 №688/1521/17, суд вважав, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України є зайвою, однак прийняв протилежне рішення, зазначивши у резолютивній частині вироку про виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення особою.
За правилами ст. 33 КК сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.
Від сукупності злочинів слід відрізняти вчинення особою одиничного складеного злочину. Складений злочин це такий одиничний злочин, який складається з двох чи більше злочинних діянь, кожне з яких, якщо розглядати їх ізольовано, являють собою самостійні одиничні злочини, але які (внаслідок їх органічної єдності, типовості, поширеності одночасного вчинення тощо) об`єднані законодавцем в окремий одиничний злочин, передбачений однією статтею (частиною статті) Особливої частини КК. У випадках вчинення одиничного складеного злочину кваліфікація дій, які охоплюються об`єктивною стороною складеного злочину, за іншою статтею КК є зайвою.
З обвинувального акту вбачається, і це повністю стверджено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_11 , спочатку вчинив опір працівникові поліції.
Неправомірні дії ОСОБА_7 щодо потерпілого були об`єднані єдиним умислом, відбулися протягом нетривалого проміжку часу, практично одночасно, тобто обвинувачений прагнув вчинити більш тяжке кримінальне правопорушення (ч.2 ст.345 КК України), а інші кримінальні правопорушення, що складають його (ч.2 ст.342 КК України), виступають для нього лише процесом вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія суддів констатує, що опір працівникові поліції, вчинений ОСОБА_7 , який передував нанесенням ним цьому ж працівникові поліції легких тілесних ушкоджень охоплюється об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і додаткової кваліфікації за ч.2 ст.342 КК України не потребує.
За таких обставин з обвинувачення, визнаного судом доведеним, підлягає виключенню кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК як зайва.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про визнання невинуватим і виправданим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та вважати як зайво кваліфіковане.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді