Справа № 183/1445/22
№ 1-кп/183/832/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Болкарьової О.В.,

секретаря Тесленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000125 за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Водолага, Нововодолазького району, Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого стрільця 2 парашутно - десантного відділення 2 парашутно - десантного взводу 1 парашутно - десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора Дичко С.М.,

захисника Радільчук Н.І.,

обвинуваченого ОСОБА_1

в с т а н о в и в:

19 березня 2021 року між громадянином ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2018 року №108-РС солдата ОСОБА_1 призначено на посаді старшого стрільця 2 парашутно - десантного відділення 2 парашутно-десантного взводу 1 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, виконувати службові обов`язки, доручені йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні розпочався особливий період.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

Того ж дня, Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України

«Про введення воєнного стану в Україні», тобто у період з 20 січня 2015 року до 24.02.2022 року діяв особливий період.

Так, 21 лютого 2022 року старший солдат ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи будь-яких заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , а про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

15 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 21 лютого 2022 року старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 15 березня 2022 року, ухилившись в цей період від військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину і жодної з них він не оспорює. Від надання детальних показань відмовився користуючись наявним у нього правом. Підтвердив, що 19.03.2021 року він підписав контракт для проходження військової служби в ЗСУ. 21.02.2022 року дійсно в зв`язку зі слабким морально - психологічним станом, самовільно залишив розташування військової частини, через виниклі непорозуміння з командуванням, а 15.03.2022 року самостійно з`явився до військової частини. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений вину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.25, 26), є учасником бойових дій (а.п.75), за місцем проходження служби характеризується позитивно (а.п.72,73,74), має нагороди та відзнаки (а.п.68-71).

При цьому, аналізуючи надану стороною обвинувачення характеристику (а.п.24) у відповідності до якої ОСОБА_1 характеризується негативно, суд відноситься до неї критично, враховуючи наявні службові характеристики підписані командиром вказаної військової частини, і надані стороною захисту, а також зазначені нагороди та відзнаки, суд розцінює її як суб`єктивне сприйняття безпосереднього командира внаслідок виниклого конфлікту між ним та підлеглим.

Щире каяття ОСОБА_1 та активне сприяння розкриттю злочину визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_1 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_1 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя О.В. Болкарьова