Справа № 202/6270/22
Провадження № 1-кс/202/4056/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

15 вересня 2022 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000307 від 13.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

У провадженні ВП № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого 13.09.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється ВП № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Лиманським відділом Слов`янської окружної прокуратури.
15.09.2022 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Лиманського відділу Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000307 від 13.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 15.09.2022 року.

Згідно з матеріалами клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 11 вересня 2022 року приблизно о 15 год. 00 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 знаходився по вулиці Молодіжній с. Крива Лука Лиманської ОТГ Донецької області, де неподалік будинку № 12 зустрів раніше знайомих йому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з яким сварився напередодні, через що між ними склались особисті неприязні відносини.

В цей час у ОСОБА_4 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, виник протиправний злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , реалізуючи який він пішов до покинутого будинку по вулиці Молодіжній, де взяв кухонний ніж із дерев`яним руків`ям, та попрямував назустріч ОСОБА_6 . Проходячи по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 зустрів ОСОБА_6 , який був разом з ОСОБА_5 .

Здійснюючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_6 11.09.2022 року приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_4 , покликав останнього до себе. Після чого ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_4 , який доводячи свій злочинний намір до кінця, тримаючи ніж у правій руці став наносити ним удари по тулубу та шиї ОСОБА_6 .

Протиправними діями ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 спричинені множинні колото різані проникаючи рани в області шиї, живота та грудної клітини з пошкодженням внутрішніх органів, які ускладнились гострим загальним недокрів`ям.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер на місці.

14.09.2022 року постановою слідчого СВ ВП № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, вищезазначені предмети у кримінальному проваджені визнано речовими доказами.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, відповідно до якої просив розглянути клопотання без його участі, клопотання підтримав в повному обсязі.

На даний час є достатньо підстав вважати, що зазначені вище речі являються знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, що і потрібно під час даного досудового розслідування.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, що були знаряддям скоєння кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або утримують інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час проведення досудового розслідування.

Згідно зі ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 170-174 КПК України.

Виходячи з норм ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі у реалізації права на збирання речових доказів.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, серед іншого встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Нормами ч. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу вказані предмети. відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктами кримінально протиправних дій. Слідчим винесено постанову про визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки на теперішній час у слідства є достатньо підстав вважати, що вилучене під час вказаного вище огляду майно може бути використане у якості доказів у кримінальному провадженні.

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, а саме зазначеного вище речового доказу, для виконання завдання арешту майна, встановленого ч. 1 ст. 170 КПК України, щодо запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а також для забезпечення проведення експертиз, наявні підстави у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження арешту.

У разі зволікання із наданням дозволу на арешт майна (речового доказу) виникає ризик його знищення або переховування, тощо.

З метою подальшого використання вилученого майна у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

Наведене зумовило прокурора звернутися із клопотанням до слідчого судді.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Проаналізувавши вищенаведені обставини, вивчивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що на час розгляду клопотання є достатньо підстав вважати, що вилучене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.
Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
На підставі ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час досудового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, зокрема, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна передбачає собою тимчасове позбавлення можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З матеріалів провадження вбачається, що прокурор, в обгрунтування клопотання про арешт майна, додав до клопотання постанову про визнання речовими доказами від 14.09.2022 року, відповідно до якої вищевказане майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному проваджені.
Враховуючи вищевикладене, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна з метою збереження речових доказів виникає необхідність у застосуванні саме такого засобу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим, відповідає вимогам ст.171 КПК України і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на майно належне ОСОБА_4 , а саме светр з біло-чорними полосами та комірцем на блискавці з маркуванням «MaviSoles», джинсові брюки сірого кольору з маркуванням «daybreak», жилет синього кольору з кишенями без маркувань та позначень (з правого боку мається пошкодження у вигляді розірваної тканини), сорочкусинього кольору з довгими рукавами та комірцем на блискавці, які було вилучено 14.09.2022 року.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1