Дата документу 13.06.2022
Справа № 334/8011/21
Провадження № 1-кп/334/365/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0001066 від 04.10.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

15.04.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт;

27.04.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт

Ухвалою суду від 16.08.2021 року за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2021 року ОСОБА_4 засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.

27.04.2021 ОСОБА_4 засуджений до 80 годин громадських робіт Ленінським районним судом.

16.08.2021 року Ленінським районним судом винесено ухвалу, якою покарання призначене вироком від 27.04.2021 поглинуто покаранням призначеним вироком Ленінського районного суду від 15.04.2021 року.

Отже, вирок Ленінського районного суду надійшов на виконанню Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, де на засудженого було заведено особову справу №18/2021.

02.08.2021 року, засуджений ОСОБА_4 під особистий підпис був ознайомлений порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, про що у нього відібрано підписку, роз`яснено правові наслідки за ухилення від відбування покарання згідно ч 2 ст.389 КК України.

Того ж дня, ОСОБА_4 видано направлення до КП «Титан» для відбування призначеного судом покарання, згідно якого він має приступити до відбування громадських робіт з 04.08.2021 року.

04.08.2021 року ОСОБА_4 зателефонував співробітнику відділу пробації та повідомив, що він не може відбувати громадські роботи, оскільки він не офіційно але працює.

05.08.2021 року, ОСОБА_4 складений графік відбування громадських робіт, з яким останній ознайомився під підпис.

Згідно довідок з КП «Титан» від 09.08.2021, 31.08.2021, 06.09.2021 року ОСОБА_4 до КП «Титан» для відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт не з`явився.

20.09.2021 року співробітник відділу пробації зателефонував ОСОБА_4 з метою викликати останнього до відділу для надання письмових пояснень, але засуджений на дзвінок не відповів та до відділу пробації не з`явився.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 відбув частину покарання у кількості 4 годин, згідно направлення, а в подальшому не вийшов на дільницю відпрацювання громадських робіт без поважних причин не відбувши 96 годин громадських робіт, які йому були визначені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, чим вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, а саме: ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, вказані вище щодо часу, місця, способу, спрямованості умислу та мети при вчиненні ним кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно був обізнаний про графік відбування громадських робіт, але на той час працював на будівництвах та не міг своєчасно прибути КП «Титан» для відбування призначеного судом покарання.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, стверджував, що про вчинене він дуже шкодує, розуміє, що діяв неправомірно. Просив призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки має намір послужити Державі у період воєнного стану.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, доведена поза розумним сумнівом та підтверджується сукупністю зібраних письмових доказів у кримінальному провадженні.

Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - кримінальний проступок, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання:

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує щире каяття та повне визнання своєї вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що 15.04.2021 року ОСОБА_4 засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. А відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2021 ОСОБА_4 засуджений до 80 годин громадських робіт Ленінським районним судом.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.08.2021 року, покарання призначене вироком від 27.04.2021 поглинуто покаранням призначеним вироком Ленінського районного суду від 15.04.2021 року. Тобто покарання за вироком не відбуте повністю. Проте обвинувачений має постійне місце проживання, має намір допомагати країні під час воєнного стану.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 статті 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі за санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 менш суворого покарання у виді арешту за ч. 2 ст. 389 КК України є недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, відсутністю з його боку щирого каяття та інших обставин, які пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Виходячи із вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, невідбута частина покарання ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2021 року у виді 100 годин громадських робіт відповідає 12,5 дням обмеження волі. Оскільки ОСОБА_4 частково відбув покарання у вигляді громадських робіт, а саме - 4 години та не відбув 96 годин громадських робіт, що відповідає 12 дням обмеження волі, суд призначає остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до призначеного за цим вироком суду покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався та підстав для його обрання у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2021 року та ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.202 1 року, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України виходячи із співвідношення, що 96 не відбутих годин громадських робіт відповідає 12 дням обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1