В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 0007180 відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 02.11.2007 року вироком Дарницького районного суду за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, поклавши на обвинуваченого обов`язки, визначені п.п.2-4 ч. 1 ст. 76 КК України; 24.02.2008 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі, 12.06.2013 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, 27.09.2013 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 13.06.2014 року з Березанської виправної колонії Київської області, 26.04.2018 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, 12.11.2019 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років 25 днів позбавлення волі без конфіскації майна,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
захисника ОСОБА_19 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2018 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку зі смертю останнього, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , на зупинці громадського транспорту побачили раніше не відомого чоловіка. В цей момент у ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_20 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку зі смертю, виник спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для потерпілого в момент його застосування.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого в момент його застосування, ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_20 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку зі смертю, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій та намірів, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, підійшли до потерпілого ОСОБА_21 , після чого, ОСОБА_20 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку зі смертю, наніс потерпілому ОСОБА_21 удар ногою в область голови, від чого він втратив рівновагу, та впав на землю, тим самим застосував відносно останнього насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент його застосування.
Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства що не є небезпечним для здоров`я потерпілого в момент його застосування, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій та намірів, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_20 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку зі смертю, за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 , почав силою утримувати потерпілого ОСОБА_21 , чим подолав його волю до опору. Паралельно з цим, ОСОБА_12 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, відкрито викрав з кишень потерпілого майно, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy GT S6102», імей1 № НОМЕР_1 , імей2 № НОМЕР_2 , вартістю 560 гривень, грошові кошти у сумі 150 гривень, після чого ОСОБА_12 з ОСОБА_20 , відносно якого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку зі смертю, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_21 матеріальної шкоди на загальну суму 710 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, дав покази, зокрема зазначив, що 29 липня 2018 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин перебував разом з ОСОБА_20 поблизу зупинки громадського транспорту, де вони побачили раніше невідомого чоловіка, в цей момент у них виник спільний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, після чого вони підійшли до потерпілого та в цей час ОСОБА_20 наніс останньому удар ногою в область голови, від чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_20 утримував потерпілого, а він викрав з кишень останнього мобільний телефон та грошові кошти, після чого вони зникли з місця вчинення злочину. Зокрема, щиро каявся, прохав його суворо не карати та зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Протиправні діяння, які ставляться йому у провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється.
Покази обвинуваченого ОСОБА_12 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, зокрема і тих, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був судимий.
Вина обвинуваченого ОСОБА_12 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Суд вважає доведеною вину ОСОБА_12 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Суд відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_12 виду та міри покарання, приймає характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного-вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, жалкує, що так сталося, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.
Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненому, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, висловив щирий жаль з приводу учинених протиправних дій.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжуює покарання обвинуваченого ОСОБА_12 є повторність вчинення злочину.
Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також даних про його особу, враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_12 необхідно призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України або ж застосування ст. 69 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Щодо вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2019 року, яким ОСОБА_12 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, 25 днів, то суд виходить з того, що обвинувачений за вказаним вироком був засуджений до покарання, яке належить йому відбувати реально, а даний злочин обвинуваченим було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку. З огляду на таке, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, а також відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», суд призначає покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У строк відбування покарання ОСОБА_12 слід зарахувати частково відбуте ним покарання, призначене за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2019 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому у цьому кримінальному проваджені не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 50, 65-67, 186 КК України, ст. ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2019 року за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_12 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 09.09.2022 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.
Зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк частково відбутого покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2019 року з 31.03.2019 року по 02.04.2019 року включно та з 19.07.2019 року по 08.09.2022 року (включно).
Запобіжний захід ОСОБА_12 у цьому кримінальному провадженні не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy GT S6102», імей1 № НОМЕР_1 , імей2 № НОМЕР_2 повернути потерпілому ОСОБА_21 , відео носій CD-R 700 MB приєднати до матеріалів кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя