Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1143/21
В И Р О К
Іменем України

15 вересня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальні акти у об`єднаних кримінальних провадженнях: № 0000384 від 10.10.2021, № 0000437 від 18.11.2021, № 0000447 від 23.11.2021 та № 0000471 від 08.12.2021 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, військовозобов`язаного, участі в ліквідації аварії на ЧАЕС та у військових діях не приймав, раніше судимого: 07.09.2017 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки; 30.06.2017 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст. 162 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки; 10.09.2018 Гребінківським районним судом в Полтавській області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 16.10.2018 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі; 24.09.2020 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. 28.05.2021 - звільнений за відбуттям строку покарання з Полтавської виправної колонії №64; 30.11.2021 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, 06.05.2022 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1,4 ст.70, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі; 05.07.2022 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Наприкінці вересня 2021 року, точної дати встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом розбиття шибки вікна, таємно проник до будинку, звідки діючи повторно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, таємно викрав три чавунні батареї опалення (семисекційні), вартість однієї з яких, згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/12919-ТВ від 27.10.2021, становить 400 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 1200 грн. 00 коп., а викраденим розпорядився на власний розсуд.
В подальшому, 08 жовтня 2021 року, в обідній час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом розбиття шибки вікна, таємно проник до будинку, звідки діючи повторно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, таємно викрав велосипед марки «ARDIS», вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/117-21/12928-ТВ від 25.10.2021, становить 1350 грн. 00 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальні збитки на вказану суму. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.
Далі, 09 жовтня 2021 року, в після обідній час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом вийняття шибки вікна таємно проник до будинку, звідки діючи повторно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, таємно викрав електродвигун асинхронний типу «АОЛБ 22-4» вартість якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/12862-ТВ від 26.10.2021, становить 483 грн. 33 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 збитки на вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Окрім цього, 18.11.2021 приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи поруч з приміщенням магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_6 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав велосипед темно-червоного кольору марки «Водан» з рамою чоловічого типу, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/14217-ТВ від 23.11.2021 становить 1 000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 збитків на вище вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинена повторно.
Окрім цього, 19.11.2021 в нічний час доби, точного часу встановити не вдалося ОСОБА_7 таємно проник на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_7 , та діючи повторно, умисно і протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу проник до господарського приміщення, звідки таємно викрав три чавунні батареї кожна з яких на шість секцій, вартість яких згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/14372-ТВ від 26.11.2021 становить 1 080 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 збитків на вище вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього 21.11.2021 в нічний час доби, точного часу встановити не вдалося ОСОБА_7 таємно проник на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_7 , та діючи повторно, умисно і протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу проник до приміщення літньої кухні, звідки таємно викрав дві чавунні батареї кожна з яких на шість секцій, вартість яких згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/14372-ТВ від 26.11.2021 становить 720 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 збитків на вище вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинена повторно, поєднана з проникненням у приміщення.
Окрім цього, 07.12.2021, у вечірній час доби, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з домогосподарством за адресою: АДРЕСА_8 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вибиття ногою вхідних дверей, проник до будинку за вказаною адресою, звідки діючи таємно, повторно, викрав чавунну плиту пічного опалення, вартість якої, згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/15198-ТВ від 16.12.2021, становить 566 грн. 67 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 збитки на вище вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
В подальшому в ніч із 07.12.2021 по 08.12.2021, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи поряд з домогосподарством за адресою: АДРЕСА_9 , діючи повторно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вхідних дверей та замка проник до будинку за вказаною адресою, звідки діючи таємно, викрав алюмінієву трьохсекційну медогонку, вартість якої, згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/15199-ТВ від 15.12.2021, становить 1916 грн. 67 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 збитки на вище вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України і викладених в обвинувальних актах від 29.10.2021 року; 29.11.2021 року; 13.12.2021 року та 29.12.2021 року.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, та беручи до уваги думки прокурора та обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у скоєному та надав покази, що відповідають обставинам, наведених в обвинувальних актах.
Так, по епізодах крадіжки чавунних батарей належних потерпілому ОСОБА_6 , велосипеда марки «ARDIS» належного потерпілій ОСОБА_8 та електродвигуна марки «АОЛБ 22-4» належного потерпілому ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що дійсно, точної дати він не пам`ятає, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом розбиття шибки вікна, проник до будинку, звідки викрав три чавунні батареї опалення, які в подальшому здав до металолому. Крім того, на початку жовтня 2021 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом розбиття шибки вікна, проник до будинку, звідки викрав велосипед марки «ARDIS», який в подальшому сховав в посадці, який потім був вилучений працівниками поліції. Крім того, на наступний день перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом вийняття шибки вікна проник до будинку, звідки викрав електродвигун асинхронний типу «АОЛБ 22-4».
По епізоду крадіжки велосипеду марки «Водан» належного потерпілому ОСОБА_15 , обвинувачений показав, що в листопаді 2021 року, точної дати та часу він не пам`ятає, перебуваючи поруч з приміщенням магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_6 , побачив велосипед темно-червоного кольору, біля якого нікого не було, після чого в нього виник умисел на його крадіжку, дивлячись, що за ним ніхто не спостерігає викрав його, та розпорядився на власний розсуд.
По епізоду крадіжки чавунних батарей належних потерпілому ОСОБА_11 обвинувачений показав, що в листопаді 2021, точної дати він не пам`ятає, в нічний час доби, проник на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_7 , шляхом вільного доступу проник до господарського приміщення, звідки таємно викрав три чавунні батареї. Після чого повернувся через день на ту саму адресу, та проник до приміщення літньої кухні, звідки таємно викрав ще дві чавунні батареї, а викраденим розпорядився на власний розсуд, здавши їх на металолом.
По епізодах крадіжки чавунної плити опалення належної потерпілій ОСОБА_13 та крадіжки медогонки належної потерпілому ОСОБА_14 обвинувачений показав, що в грудні 2021 точної дати він не пам`ятає, перебуваючи поряд з домогосподарством за адресою: АДРЕСА_8 , шляхом вибиття ногою вхідних дверей, проник до будинку за вказаною адресою, звідки викрав чавунну плиту пічного опалення, а викраденим розпорядився на власний розсуд. В подальшому в ніч із 07.12.2021 по 08.12.2021, перебуваючи поряд з домогосподарством за адресою: АДРЕСА_9 , шляхом пошкодження вхідних дверей та замка проник до будинку за вказаною адресою, звідки викрав алюмінієву трьохсекційну медогонку, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дані покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.
Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії. Зобов`язався в майбутньому не порушувати закону України та відшкодувати заподіяні збитки.
Позицій учасників судового провадження:
Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_3 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статей кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк до 3 роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити обвинуваченому 3 роки позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.07.2022 року, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, а також стягнути з нього процесуальні витрати. Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Позиція потерпілої сторони.
Під час розгляду кримінального провадження, потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого, а дати можливість виправитись, так як останній має бажання вступити до лав ЗСУ.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте надала суду заяву, в якій просила розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі, на задоволенні позову наполягає.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в судові засідання не з`являлись, вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило, явку своїх представників вони не забезпечували, цивільні позови ними не заявлялись.
Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в судові засідання не з`являлись, вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, надали суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, покази дані під часу досудового слідства підтримують, при призначенні покарання покладаються на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_10 в судові засідання не з`являвся, в його інтересах діяв представник адвокат ОСОБА_16 , який в судове засідання 15.09.2022 року не з`явився, проте надав суду заяву в якій просив розгляд даного кримінального провадження проводити без його участі.
Оцінка суду.
У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та судових витрат.
Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.
Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані:
- за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинена повторно;
- за ч 3 ст. 185 КК України, як таємне викраденні чужого майна (крадіжки), що вчинені повторно, та які поєднані з проникненням у приміщення та житло.
Таку кваліфікацію дій обвинувачуваного ОСОБА_7 суд вважає вірною.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений під час крадіжок, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_7 , не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно, тому воно визначається як крадіжка, зокрема в частині злочинів із кваліфікуючою ознакою з проникненням у приміщення та житло. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодівав, було для нього чужим, і він не мав права на нього. ОСОБА_7 , усвідомлював суспільно небезпечний характер його діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінальних правопорушень він прагнув обернути чуже майно на свою користь. ОСОБА_7 , виконав усі дії об`єктивної сторони крадіжки, які вважав необхідними для доведення злочинів (крадіжок) до кінця. Отже, вчинені обвинуваченим злочини є закінченими. Разом з цим, обвинувачений повторно вчинив злочини проти власності. Як роз`яснив Пленум ВСУ України у постанові від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» з п. 20 вбачається, що відповідно до п. 1 примітки до статті 185 КК повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК. Тому враховуючи все зазначене, в діяннях ОСОБА_7 також міститься ознаки повторності.
Тому суд вважає, що ОСОБА_7 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжках), що вчинені повторно, які поєднані з проникненням у приміщення та житло, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 та 3 ст. 185 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

Щодо призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо
Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 та 3 ст.185 КК України кваліфікуються як нетяжкий та тяжкі злочини.
Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, визнано судом як рецидив злочинів.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_7 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_7 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на ого поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується даними відповідної вимоги.
За інформацією Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_7 на обліку не перебуває.
Також враховано відсутність сім`ї та утриманців. Крім того, обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, перебуває на військовому обліку.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.
Згідно досудових доповідей, складених працівниками Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без застосування цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, наявність обтяжуючої обставини, а також наявність пом`якшуючої обставини, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, думку потерпілого, а також відомостей, що характеризують його особу, обставини викладені органом пробації в досудових доповідях, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 , слід призначити реальну міру покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Крім того, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України чи застосування положень ст.75 КК України суд не вбачає, з огляду на таке.
Так, ст.69 КК України вимагає наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, однак у даному кримінальному провадженні такі обставини не встановлені.
Крім того, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування ст.69 чи ст.75 КК України, суд враховує особу винного ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став, безвідповідально поставився до власних вчинків, продовжив протиправну поведінку і повторно, через незначний проміжок часу після звільнення, вчинив умисні злочини.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідатиме положенням ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами.
Крім того, як встановлено судом, вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.07.2022 року, який набрав законної сили 05.08.2022 року, ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
При цьому суд зазначає, що кримінальні правопорушення у даних кримінальних провадженнях обвинувачений ОСОБА_7 скоїв в період з вересня по грудень 2021 року, тобто до ухвалення вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.07.2022 року.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснення, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, слід враховувати, крім даних про особу й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.
Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, який відносяться до категорії нетяжких та тяжких, та їх кількість, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисні злочини проти власності, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та наявність обставини, яка обтяжує покарання, суд вважає, що у даному випадку при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів доцільно застосувати принцип часткового складання призначених покарань.
Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.07.2022 року, зарахувавши у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, частково відбуте ним покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.07.2022.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Щодо заявлених цивільних позовів.
В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину, в прохальній частині якого потерпіла - позивач ОСОБА_8 просила стягнути з обвинуваченого відповідача ОСОБА_7 , на її користь матеріальну шкоду в загальній сумі 6849,00 грн.
В судове засідання, потерпіла, цивільний позивач - ОСОБА_8 не з`явилась, матеріали справи містять її заяву, в якій просила розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі, на задоволенні цивільного позову наполягає.
В судовому засіданні обвинувачений, цивільний відповідач ОСОБА_7 позов визнав в повному обсязі, не заперечував щодо його задоволення.
Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення даного позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Так, ОСОБА_8 є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 10.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Потерпіла ОСОБА_8 визнана цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню в зв`язку з наступним.
Так, внаслідок кримінального правопорушення, яке судом вказано вище, діями обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду, яка полягає у завданих внаслідок злочину матеріальних збитків на суму 6849,00 грн.
Згідно положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, тобто особою яка таку шкоду заподіяла.
Як вбачається із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:
- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За правилами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні зокрема є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Оскільки саме ОСОБА_8 завдано шкоду, тому вона і пред`явила даний цивільний позов.
Згідно ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути зокрема фізична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Оскільки саме злочинними діями ОСОБА_7 потерпілій, цивільному позивачеві ОСОБА_8 завдано шкоди, то саме обвинуваченого ОСОБА_7 визнано цивільним відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями ОСОБА_7 та завданою потерпілій ОСОБА_8 , матеріальною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих потерпілій збитків, є усі підстави для задоволення позову, також суд враховує ту обставину, що позов ОСОБА_8 обвинуваченим, цивільним відповідачем ОСОБА_7 визнано в повному обсязі, що є також підставою для задоволення цивільного позову.
Окрім того, матеріали справи містять цивільний позов ОСОБА_6 , який є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 10.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. В прохальній частині даного позову, потерпілий - позивач ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченого відповідача ОСОБА_7 , на свою користь матеріальну шкоду в загальній сумі 27649,00 грн.
В зв`язку з поданим позовом - ОСОБА_6 ¬ визнано цивільним позивачем, а ОСОБА_7 - цивільним відповідачем.
Так, в ході судового розгляду, сторони за цивільним позовом, керуючись ст.175 ЦПК України, подали заяву про затвердження мирової угоди, з метою мирного вирішення майнового спору, на основі взаємних поступок та порозумінь, за умовами якої сторони дійшли згоди щодо погашенням відповідачем ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 завданих збитків внаслідок злочину, в сумі 8950,00 грн. Про наслідки укладання даної мирової угоди, відповідно до ст.205,206 ЦПК України їм зрозумілі.
В судовому засіданні, цивільний позивач ОСОБА_6 та цивільний відповідач ОСОБА_7 підтримали вказану угоду, та просили її затвердити судом, в під час ухвалення вироку суду.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши подану заяву про укладання мирової угоди, а також матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення заяви виходячи з наступного.
Так, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Враховуючи, що нормами КПК України не врегульовано питання щодо затвердження судом мирових угод, які укладені між сторонами в цивільному позову, в рамках розгляду кримінального провадження, тому суд під час вирішення даного питання керується вимогами ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Крім того, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом
Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.
Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до вимог ч. 1 п. 5 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.
Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди та продовжує судовий розгляд.
Оскільки мирова угода стосується лише прав та обов`язків сторін, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання про можливість її визнання та закриття провадження у справі з цих підстав.
Відповідно до вимог ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документу, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.
Питання, які вирішуються під час ухвалення вироку.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-товарознавчих та судово-трасологічних експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження передбачені ст. 131 КПК України, в даному кримінальному провадженні не застосовувалися.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, 127, 128, ст. ст.349, 368-371, 373, 374, 376, 377 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67,70,72, ч. 2, 3 ст. 185 КК України, ст. ст. 22, 1166, 1177 ЦК України, ст. 175,205,206, 207, 255 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.07.2022 року остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України в строк остаточно призначеного ОСОБА_7 покарання, зарахувати покарання, відбуте ним частково за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.07.2022 року
Строк відбування покарання рахувати з 06.05.2022 року.
Процесуальні витрати:
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт гр.України серія НОМЕР_1 ), на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих та судово-трасологічних експертиз в загальній сумі розмірі 11326 (одинадцять тисяч триста двадцять шість) грн. 92 коп.
Речові докази:
- велосипед марки «ARDIS», який повернути потерпілій ОСОБА_8 на відповідальне зберігання залишити в останньої;
- електродвигун типу «АОЛБ 22-4» - повернути потерпілому ОСОБА_9 ;
- чавунну семисекційну батарею - повернути потерпілому ОСОБА_6
- чотири таблиці для вилучених слідів рук, які вилучені в ході оглядів місць події та огляду велосипеда (загалом 13 вилучених слідів пальців рук) - залишити у матеріалах кримінального провадження № 0000384 від 10.10.2021;
- дві чавунні батареї на шість секцій кожна - повернути потерпілому ОСОБА_11 ;
- алюмінієву трьохсекційна медогонку - яка передана на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_14 - залишити в останнього.
- чавунну плиту пічного опалення у пошкодженому вигляді (розбита на дві частини) - повернути потерпілій ОСОБА_13 ;
- дві таблиці для вилучених слідів рук, які вилучені в ході оглядів місць події (загалом 5 вилучених слідів пальців рук) - залишити у матеріалах кримінального провадження № 0000471 від 08.12.2021
- велосипед темно-червоного кольору марки «Водан» з рамою чоловічого типу, який повернути потерпілому ОСОБА_10 на відповідальне зберігання - залишити в останньої;
Цивільні позови:
1. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування завданих збитків - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт гр.України серія НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 , кошти в сумі 6849 (шість тисяч вісімсот сорок дев`ять) гривень 00 копійок, в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
2. Визнати та затвердити мирову угоду укладену між цивільним позивачем ОСОБА_6 та цивільним відповідачем ОСОБА_7 , згідно з якою: ОСОБА_7 відшкодовує ОСОБА_6 завдані збитки у розмірі 8950 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Сторони зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою.
Після підписання цієї мирової угоди майнові претензії сторін, щодо вказаного майна та грошових виплат (компенсацій) вважаються врегульованими.
В разі добровільного не виконання сторонами умов даної мирової угоди, кожна із сторін залишає за собою право на звернення до суд про спонукання іншої сторони до виконання мирової угоди.
Підписанням мирової угоди сторони тим самим засвідчують, що мирова угода ними укладена добровільно, при повній свідомості, без будь-якого тиску сторін одна на одну, з повним розумінням всіма сторонами значення своїх дій і правових наслідків, які з цих дій випливають.
Наслідки укладання та визнання мирової угоди сторонам відомі.
Провадження по цивільному позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування завданих збитків - закрити.
Сторонам цієї мирової угоди роз`яснити вимоги ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно з якими у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Порядок оскарження:
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський