Номер провадження: 11-сс/813/757/22
Справа № 496/6411/21 1-кс/496/707/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2022, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001058, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2021, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дмитрівка, Болградського району, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2022, було частково задоволено клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу та продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.06.2022, без визначенням розміру застави.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю вчиненого злочину, ризиків передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що пред`явлена підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підтверджується доказами.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та позитивну характеристику, наявні міцні соціальні зв`язки, оскільки підозрюваний має дружину та малолітнього сина, які є інвалідами та знаходяться на його утриманні.

Також захисник зазначає про те, що ОСОБА_8 не має закордонного паспорта та є військовозобов`язаний й не може у будь який час покинути територію України, до того ж у березні поточного року ОСОБА_8 звернувся до Президента України про залучення його до військових підрозділів, які беруть участь у захисті державного кордону.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
При цьому, ч. 3 ст. 184 КПК України передбачено, що до клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя при вирішення вказаного питання має з`ясувати обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що слідчим суддею і було здійснено з перевіркою наявності обставин, зазначених у ст. 184 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена в особливо великих розмірах або організованою групою та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 30.12.2021, у ході якого зафіксовані сліди злому, а саме пошкоджено металопластикове вікно та решітка, порушена обстановка у приміщені пошти; протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30.12.2021, який зазначив, що йому надійшло повідомлення від охорони, що спрацювала сигналізація у відділені пошти, а коли він прибув на місце, то виявив відсутність грошових коштів в розмірі 800000 грн.; протокол обшуку від 30.12.2021, у ході якого було обшукано автомобіль марки «Volkswagen Passat B6» р.н. НОМЕР_1 , в салоні якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 336095 грн. та знаряддя злому (лом); протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 30.12.2021, який зазначив, що 30.12.2021, під час несення служби на СП «Два стовпи», помітив автомобіль марки «Volkswagen Passat B6» р.н. НОМЕР_1 , який не зупинився на його вимогу, в подальшому автомобіль було зупинений, водій автомобіля вів себе підозріло та нервував, далі, водій присів до автомобіля та рушив з місця, в цей момент потерпілий схопився за водія, але потім відпустив, в результаті падіння на асфальтне покриття отримав тілесні ушкодження у виді забиття правої кисті та пошкодив формений одяг; огляд предмету від 30.12.2021, предметом огляду якого був формений одяг, на якому зафіксовані пошкодження тканини штанів, штанів-термо білизни, потертості на передній частині черевик; протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України.
Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст. 87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох злочинів, один з яких є особливо тяжким за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також суд апеляційної інстанції погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 при вчинені злочину був у зговорі з іншою особою, яку на даний час слідством не встановлено, а тому наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, розповсюджуючи інформацію про хід досудового розслідування.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки, має дружину та малолітнього сина, які знаходяться на його утриманні, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
Обставини, передбачені ч. 2 ст. 182 КПК України, які є перешкодою для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 звернувся до Президента України про залучення його до військових підрозділів, які беруть участь у захисті державного кордону колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 616 КПК України особам, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, не може бути скасування обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу захисника підозрюваного на те, що, згідно приписів ч. 1 ст. 616 КПК України клопотання про скасування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, подається прокурору, після чого прокурор має право звернутися з таким клопотанням до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими, а слідчий суддя встановив наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, враховуючи наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, вмотивованою і обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.05.2022 якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001058, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2022, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4