Дата документу 27.09.2022 Справа № 314/409/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/409/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1164/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Водяне, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, не працює, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відео конференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відео конференції EASYCON,

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2022 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та обрати щодо останнього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що вказана ухвала не може вважатися законною, обґрунтованою та мотивованою, тобто такою, яка відповідає вимогам ст.370 КПК України, ст.372 КПК України, тому підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали на підставі п.2 ч.3 ст.407 КПК України, виходячи з такого.
Згідно з ч.1 статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Разом з тим суддею Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 порушено вказані абсолютні обмеження у строках тримання особи під вартою.
Так, ухвала про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою постановлена 01 серпня 2022 року.
60-ти денний строк дії ухвали та строк продовженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 30 вересня 2022 включно.
При цьому суддя ОСОБА_1 у резолютивній частині ухвали від 01 серпня 2022 зазначила, що кінцевим строком тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є 03 жовтня 2022 року.
Таким чином, суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 ухвалою від 01 серпня 2022, порушивши визначений ч.1 ст.197 КПК України граничний строк тримання під вартою на підставі ухвали суду, незаконно, на 3 дні обмежила свободу обвинуваченого ОСОБА_6 .
Суд повинен був оцінити наявність вказаних ризиків у поведінці ОСОБА_9 у сукупності із обставинами, що враховуються судом при обранні та продовженні дії запобіжного заходу, які передбачені ст.178 КПК України.
Разом з тим, судом взагалі не наведено у своєму рішенні оцінки обставин, що характеризують обвинуваченого.
Жодного аналізу вказаних обставини, врахування яких є не правом, а обов`язком суду, в ухвалі від 01 серпня 2022 року не наведено.
Також при встановленні, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може бути достатнім для запобігання ризикам, суд не вказав обставини, які про це свідчать, а також не послався на докази цих обставин, що є порушенням вимог ст.196 КПК України.
В ході судового засідання судом взагалі безпосередньо не досліджувались жодні матеріали справи, не досліджувався жодний доказ. Розгляд справи фактично звівся до пояснень сторін по справі.
Вважає, що спрощений підхід до розгляду справи був недопустимим.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на теперішній час.

Також прокурор зазначив, що в ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення умисного злочину і, не відбувши призначене судом покарання, зазіхнув на невід`ємне право буд-якої людини - право на життя, закріплене ст.ст. З, 27 Конституції України, а саме обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яким Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Крім того, встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, ОСОБА_6 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строку від 7 до 10 років, та невідворотність покарання за його вчинення, переховувався від органів досудового розслідування, 17 лютого 2017 о 22:22 перетнув кордон України та переховувався на території російської федерації, через що 20 лютого 2017 був оголошений у розшук, та був затриманий лише силами Інтерполу на території російської федерації та екстрагований до України, тому існує беззаперечний ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде і в подальшому переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_6 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і невідворотність покарання може впливати на потерпілу та свідків, а також може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог про явку до суду, а також перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим чином. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу, оскільки ризики, зазначені у клопотанні, є необґрунтованими, прокурор у клопотанні не довів, що до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, тому захисник заявила клопотання про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик перешкоджати кримінальному провадженню; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. Як убачається, з матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення умисного злочину, і не відбувши призначене покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 серпня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, знову обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення. Крім того, останній 17 лютого 2017 року перетнув кордон України та переховувався на території Російської Федерації, через що 20 лютого 2017 року був оголошений у розшук, був затриманий силами Інтерполу території російської федерації та екстрагований до України.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи сторони захисту про те, що в ході судового засідання судом першої інстанції взагалі не досліджувались жодні матеріали справи, не досліджувався жодний доказ, не є слушними, оскільки, колегія суддів на цій стадії не досліджує поставлені питання, які пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Разом з тим, щодо визначення судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку,передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як зазначено вище, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання на два місяці замість 60 днів, визначивши строк дії ухвали до03 жовтня 2022 року включно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вказану ухвалу на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,продовжений до 29 вересня 2022 року включно.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу щодо обвинуваченого має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2022 року, якою задоволене клопотання прокурора та запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, а саме до 03 жовтня 2022 року включно, змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 29 вересня 2022 року включно.
У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3