Справа № 645/8225/19
Провадження № 1-кп/645/156/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
За участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
Прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3

Адвоката - ОСОБА_4

Обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України,
в с т а н о в и в :
У провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Справа розглядається судом колегіально у складі колегії суддів Фрунзенського районного суду м.Харкова: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Станом на 22 лютого 2022 року суддя колегії у справі ОСОБА_6 перебуває на лікарняному.

Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Підчас досудового розслідування ОСОБА_5 слідчим суддею був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався судом і спливає 5 березня 2022 року.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості та обставин злочину, у якому вона обвинувачується, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстави застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , не змінились та обґрунтовуються настанням таких ризиків: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що обґрунтовується тяжкістю вчиненого ним злочину; - вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд при вирішенні питання про продовження тримання під вартою обвинуваченої особи, своїм рішення повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченій та її захиснику під час досудового розслідування в рамках чинного законодавства вручено копії відповідних процесуальних документів, серед яких є процесуальні документи з анкетними даними та адресами мешкання свідків та потерпілих, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження. На даний час ще не всі потерпілі та свідки допитаний у суді. На теперішній час вищевказані ризики продовжують мати місце. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/04-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час судового провадження відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України», суду слід враховувати, що рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості. Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, визначеним законом. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що мають враховатися при обранні запобіжного заходу. Так, ОСОБА_8 , хоча раніше і не судима, проте вчинила тяжке кримінальне правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі без можливості застосування звільнення від відбування покарання, приховувала сліди та обставини вчинення злочину, тим самим намагалась уникнути кримінальної відповідальності. Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, свідчать про підвищену суспільну небезпеку, а також суспільний інтерес та актуальність питання вчинення злочинів проти життя особи, що є найвищою соціальною цінністю. Обраний відносно обвинуваченого запобіжний заходи кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і меті запобіжного заходу. Будь-яких даних, що свідчили б про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та можливості скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Необхідність у продовженні строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена об`єктивною неможливістю завершити судовий розгляд у строк дії ухвали колегії суддів про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судовому засіданні проти клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою заперечувала та просила суд врахувати, що її підзахистна тривалий час перебуває під вартою. При цьому має постійне місце проживання, ризики зазначені прокурором не обгрунтовані, тому просила обрати стосовно обвинуваченої більш м`який запобіжний захід особисте зобов*язання, вважаючи, що такий запобіжний захід є достатнім для ОСОБА_5 .

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечувала, посилаючись на необґрунтованість, підтримала думку захисника, просила відмовити в його задоволенні та змінити обраний запобіжний захід на більш м*який, оскільки вона працездатна та має можливість працювати.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Метою продовження строку тримання обвинувачених під вартою є запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .
На думку суду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки зазначені злочини відносяться до категорії злочинів проти здоров`я людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, побоюючись суворості передбаченого покарання, може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України. Злочин передбачений ч. 1 ст. 115 КК України є особливо тяжким, санкція кримінального закону передбачає покарання за його вчинення від 7 до 15 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд, вислухавши учасників процесу, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, вирішуючи питання про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, виходить з необхідності уникнення ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

В зв`язку з викладеним, суд, вважає ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доведеними.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 є неодруженою, раніше не судимою особою, без постійного джерела доходу, офіційно непрацевлаштована, тому у зв`язку з відсутністю легальних джерел доходу у обвинуваченої ризик втечі та вчинення нею іншого кримінального правопорушення на цей час існує.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суду бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Сторона захисту у своїх запереченнях не надала достатніх доводів для суду для скасування запобіжного заходу та нових доказів, які перешкоджають або унеможливлюють перебування обвинуваченої під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні також не встановлено. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, суд вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правоппорушень, які інкримінуються ОСОБА_5 , суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілої, тому застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Таким чином, суд вважає, що обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, на даний час, які є перешкодою для продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Виходячи з принципу правової визначеності з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на термін, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів та продовжує обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 квітня 2022 року та відмові у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_5 про зміну обраного запобіжного заходу.

Виходячи з принципів, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, суд вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці, переглядати питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 22 квітня 2022 року.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1