У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2083/22

№ 1-кп/183/955/22

28 липня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000657 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в :
В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні поставлено на розгляд питання щодо наявності підстав для розгляду вказаного обвинувального акту Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, оскільки суд має обґрунтовані сумніви у визначенні підсудності при скерування до суду матеріалів вказаного кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні повідомив суду, що правила територіальної підсудності дотримано, при цьому не заперечував проти направлення обвинувального акту до апеляційної інстанції для визначення підсудності.

Захисник обвинуваченого повідомив суду, що вважає наявним порушення процесуального законодавства при визначенні територіальної підсудності, просив суд направити матеріали кримінального провадження до апеляційної інстанції для визначення підсудності в порядку ст. 34 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, встановив, що вказаний процесуальний документ затверджений прокурором Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області, при цьому складений у СВ ВП №1 Дніпровського РУП Дніпропетровської області, розташованого у м. Дніпро.

Отже, досудове розслідування закінчено у м. Дніпро, вул. Новоселівська 17, при цьому скерований до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області всупереч ч. 9 ст. 615 КПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:

1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ст. 315 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Таким чином, обвинувальний акт не містить доказів того, що територіальне знаходження органу досудового розслідування відноситься до територіальної юрисдикції Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у будь-якому разі тягне за собою скасування судового рішення, то в межах наданих повноважень, з метою забезпечення дотримання загальних принципів кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Разом з тим, в судовому засіданні судом поставлено на розгляд заявлене прокурором клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , прокурор підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 кожен окремо не заперечували проти продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні питання доцільності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України про який свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 за таких обставин, може ухилятися від суду, окрім цього останній не працевлаштований, не має джерела постійного доходу, а

також у відсутні міцні соціальні зв`язки (неодружений, не має неповнолітніх дітей на утриманні).

А також наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 177, ст. 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду зазначеного кримінального провадження необхідно продовжити ОСОБА_3 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий, з передбачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування останнього на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд також вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, тому звільнення з-під варти ОСОБА_3 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

На підставі викладеного, керуючись ст. 34, 315, 615 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Обвинуваченому у вчиненні злочину за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_3 продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 23 вересня 2022 року включно.
Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1