Справа № 204/1670/22
Провадження № 1-в/204/308/22
У Х В А Л А
21 червня 2022 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника установи ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , 1983 року народження,-
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві представника Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України», до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №186 від 01 березня 2022 року, ставиться питання про те, що психічна картина захворювання пацієнта ОСОБА_8 характеризується емоційно - вольовими розладами у вигляді емоційного сплощення, парадоксальності, холодності, маловиразності, байдужості до навколишнього та свого стану, зниження вольових спонукань. Продовжує зберігатись дисимуляція хворобливих переживань (маячення особливих здібностей, впливу, оманів сприйняття) шляхом заперечення, на тлі розладів мислення характерних для шизофренічного процесу (паралогічність, резонерство, аморфність). Усвідомлення свого психічного стану, тяжкості скоєного відсутнє. Жалю з приводу скоєного не висловлює. Викладене свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. За своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник закладу підтримав вказану заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №186 від 01.03.2022 року, пояснив суду, що ОСОБА_6 страждає на шизофренію, параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром. Психічна картина захворювання характеризується емоційно - вольовими розладами у вигляді емоційного сплощення, парадоксальності, холодності, маловиразності, байдужості до навколишнього та свого стану, зниження вольових спонукань. Продовжує зберігатись дисимуляція хворобливих переживань (маячення особливих здібностей, впливу, оманів сприйняття) шляхом заперечення, на тлі розладів мислення характерних для шизофренічного процесу (паралогічність, резонерство, аморфність). Усвідомлення свого психічного стану, тяжкості скоєного відсутнє. Жалю з приводу скоєного не висловлює. Викладене свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих, відповідно до чого, підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно пацієнта на теперішній час відсутні.
Пацієнт ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що хворим себе не вважає, проти продовження лікування заперечує.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заяви лікаря, просив змінити ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру на більш м`які у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В судовому засіданні прокурор підтримав заяву представника установи, просив задовольнити, продовживши відносно ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Допитані в судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_9 та лікар-психіатр ОСОБА_10 повністю підтвердили висновок комісії лікарів-психіатрів №186 від 01 березня 2022 року, зазначивши, що ОСОБА_6 страждає на шизофренію, параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром. У пацієнта продовжує зберігатись дисимуляція хворобливих переживань (маячення особливих здібностей, впливу, оманів сприйняття) шляхом заперечення, на тлі розладів мислення характерних для шизофренічного процесу (паралогічність, резонерство, аморфність). Усвідомлення свого психічного стану, тяжкості скоєного відсутнє. Жалю з приводу скоєного ОСОБА_6 не висловлює. Вказане свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих, відповідно до чого, підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно пацієнта на теперішній час відсутні. ОСОБА_6 , за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
В частині 1 статті 95 КК України зазначено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п.п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, в обґрунтування продовження лікування пацієнта ОСОБА_6 , у висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №186 від 01 березня 2022 року, зазначено, що ОСОБА_6 страждає на шизофренію, параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром. У даному закладі ОСОБА_6 перебуває на лікуванні з 27.08.2021 рок по теперішній час. Психічна картина захворювання характеризується емоційно - вольовими розладами у вигляді емоційного сплощення, парадоксальності, холодності, маловиразності, байдужості до навколишнього та свого стану, зниження вольових спонукань. Продовжує зберігатись дисимуляція хворобливих переживань (маячення особливих здібностей, впливу, оманів сприйняття) шляхом заперечення, на тлі розладів мислення характерних для шизофренічного процесу (паралогічність, резонерство, аморфність). Усвідомлення свого психічного стану, тяжкості скоєного відсутнє. Жалю з приводу скоєного не висловлює. Викладене свідчить про особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. Таким чином, ОСОБА_6 , за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Також, в пункті 24 вказаного висновку «Динаміка перебігу стану особи в закладі охорони здоров`я, у якому на даний час перебуває особа» зазначено: психічний стан: за міжкомісійний період клінічна картина захворювання характеризувалась дисимуляцією хворобливих переживань, викладених у медичної документації, у вигляді маячення особливих здібностей, впливу, переслідування, оманів сприйняття. Безглуздо, у вигідному, для нього світлі, розповідав про лікування у психіатричних лікарнях, з приводу психотичних розладів. Стверджував: «так було потрібно, щоб батькам та жінці було спокійніше, тому погоджувався лікуватися та приймати ліки». Відмовлявся пояснювати голодування, коли знаходився на судово-психіатричної експертизі. Мали місце напруженість, роздратованість. В бесіді стереотипно повідомляв, що він «здорова людина, яка не потребує ніякого лікування... вже давно повинен бути вдома, бо нічого страшного не зробив...». Настрій був нестійкий переважно похмуро - дратівливий, що пояснював тим, що «скучив за домом, та жінкою». Спостерігались виражені порушення мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, зниження продуктивності. Критика до свого психічного стану та скоєного була відсутня. Настанови на прийом лікування були відсутні, дані патопсихологічного дослідження: у хворого на фоні внутрішньої тривоги, відгородженості та емоційної тьмяності, формального відношення до експериментальної роботи на перший план виступали помірно виражені порушення за шизофренічним патопсихологічним симптомокомплексом (у структурі мислення зниження критичності, разноплановость, зісковзування, резонерство, нецілеспрямованість суджень.
Зазначений висновок підтримав в судовому засіданні представник закладу-лікар-психіатр ОСОБА_5 , а також допитані лікарі-психіатри ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили, що стан пацієнта ОСОБА_6 залишається нестійким, продовжує зберігатись дисимуляція хворобливих переживань (маячення особливих здібностей, впливу, оманів сприйняття) шляхом заперечення, на тлі розладів мислення характерних для шизофренічного процесу (паралогічність, резонерство, аморфність), критика до свого психічного стану та скоєного відсутня, жалю з приводу скоєного не висловлює, що свідчить про особливу небезпеку для оточуючих, за своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікарів- психіатрів в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника установи є законною, обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. На підставі викладеного, клопотання захисника ОСОБА_4 щодо зміни примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст. 369-372, 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_6 - задовольнити.
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , 1983 року народження, в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1