Справа № 204/7542/22
Провадження № 1-кс/204/1750/22
У Х В А Л А
21 вересня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
В обґрунтування клопотання зазначено, що приблизно з середини 2014 року (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Донецьк Донецької області, діючи умисно, з корисливих та ідеологічних мотивів, усвідомлюючи, що РФ веде агресивну війну проти України, забезпечує та підтримує «днр», вирішив взяти участь у діяльності не передбаченого законами України воєнізованого формування так званої 5-ої окремої мотострілкової Донецької бригади імені першого глави днр О.В. Захарченко, тактичного з`єднання народної міліції днр, зобов`язавшись дотримуватися встановлених правил поведінки і виконувати визначені йому функції, та виконував задачі пов`язані з несення служби на блокпостах, де здійснював перевірки осіб, транспортних засобів. Приблизно з середини 2014 року (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на території в м. Горлівка Донецької області, діючи умисно, з корисливих та ідеологічних мотивів, усвідомлюючи, що рф веде агресивну війну проти України, забезпечує та підтримує «днр», перебуваючи у складі воєнізованого формування так званої 5-ої окремої мотострілкової Донецької бригади імені першого глави днр О.В. Захарченко, тактичного з`єднання народної міліції ДНР», виконував задачі пов`язані з несення служби на блокпостах, де здійснював перевірки осіб, транспортних засобів. Крім того, ОСОБА_5 перебуваючи у складі воєнізованого формування так званої 5-ої окремої мотострілкової Донецької бригади імені першого глави днр О.В. Захарченко 1-го армійського корпусу, тактичного з`єднання народної міліції днр, виконував функції пов`язані з здійсненням охорони першого глави днр ОСОБА_6 на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. У складі не передбаченого законами України воєнізованого формування ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрілка у 5-й окремій мотострілковій Донецькій бригаді імені першого глави ДНР О.В. Захарченко 1-го армійського корпусу, тактичного з`єднання народної міліції ДНР», з місцем дислокації м. Донецьк Донецької області. Вступаючи до складу не передбаченого законами України воєнізованого формування, а саме мотострілкового батальйону 5-ї окремої мотострілкової Донецької бригади імені першого глави ДНР ОСОБА_7 . Захарченко 1-го армійського корпусу, тактичного з`єднання народної міліції ДНР, ОСОБА_5 був достовірно обізнаним, що воно відноситься до воєнізованих формувань, а саме має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеного воєнізованого формування), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів, здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України та ставить перед собою специфічні завдання (утримання тимчасово окупованої території Донецької області), встановлення на території цих районів Донецької області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю автомати, бойові припаси (патрони) та військову техніку). Крім того, ОСОБА_5 усвідомлював, що зазначений підрозділ не відноситься до воєнізованих формувань, передбачених законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування воєнізованих та збройних формувань України. Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в участі у складі не передбаченого законами України воєнізованого формування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 260 КК України. 12.09.2022 за результатами досудового розслідування, при наявності достатніх доказів складено та у спосіб, передбачений КПК України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ч. 3 ст. 111, ч. 2 ст. 135 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Злочин у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 згідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з конфіскацією майна або без такої. Тому в даному випадку, зважаючи на положення ч. ч. 1, 2, 5, 10 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Згідно Інформації №309219251 від 07.09.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підозрюваному ОСОБА_5 . ОСОБА_8 на праві приватної власності належать квартира за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності (приватна спільна часткова), на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 25.11.2008, виданого Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради. Таким чином, під час досудового розслідування виникла необхідність в забезпеченні збереження майна підозрюваного, з метою можливої реалізації санкції ч. 1 статті 260 КК України внаслідок вчинення останнім вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із зазначеним клопотанням.
В судове засідання слідчий не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, які в ньому зазначені.
У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Згідно з ч.2 ст.172 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт майна може розглядатися без повідомлення власника майна, його представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
З урахуванням зазначеного, слідчий суддя робить висновок, про можливість розглянути клопотання у судовому засіданні без виклику власника майна, для уникнення в подальшому унеможливлення виконання завдань кримінального провадження.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає можливій конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
За змістом ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Висновки органу досудового розслідування щодо можливої причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, яке їм інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
При цьому, слідчий суддя керується тим, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.
Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.
Також слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у права підозрюваного.
Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, визначеним у клопотанні слідчим, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.
Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч.5 ст.173 КПК України).
Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно може призвести до їх можливого пошкодження, псування, знищення, передачі, відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням, тому клопотання підлягає задоволенню.
У випадку, якщо в подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст.28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна не позбавлений права ініціювати в порядку ст.174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст.110,170-173,309,372,376 КПК України, -
Накласти арешт майно з забороною його володіння, відчуження та розпорядження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності (приватна спільна часткова).
Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1