Справа № 172/1142/19
Провадження № 1-кп/191/251/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000287 від 12 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, українця, який має середньо спеціальну освіту, тимчасово не працюючого, неодруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-03.02.2021 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,-

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 11 вересня 2019 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння перебуваючи в електропотязі міського сполученню ст. Дніпро головний - ст. Межова, близько 22 години 50 хвилин в тамбурі вчинив сварку з ОСОБА_5 , в ході якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Так, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 перебуваючи у положенні стоячи, обличчям до обличчя, наніс один удар головою в голову ОСОБА_5 , від чого останній впав на підлогу. ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний намір, перебуваючи у положенні стоячи, а ОСОБА_5 лежачи на підлозі, наніс декілька ударів по голові руками та по тулубу ногами. Потерпілий ОСОБА_5 намагаючись припинити бійку втік з тамбура.
ОСОБА_3 вийшовши з електропотяга на ст. Ульнівка, достовірно усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, продовжив сварку з ОСОБА_5 та перебуваючи у положенні стоячи обличчям до обличчя наніс один удар кулаком правої руки в ліве передпліччя ОСОБА_5 , а потерпілий в свою чергу уникаючи продовження бійки повернувся спиною до ОСОБА_3 і почав бігти, а ОСОБА_3 в цей час штовхнув потерпілого в спину, від чого він впав на землю обличчям до низу та ОСОБА_3 продовжив наносити удари по тулубу ногам та руками голові ОСОБА_5 , де у потерпілого ОСОБА_5 виявлено тілесну ушкодження у вигляді забою голови, саден та синців на обличчі, забита рана обличчя, струс головного мозку, садина на тулубі. Тілесні ушкодження у потерпілого утворились від дії тупого предмету/предметів або при ударі об такий/такі. По своєму характеру виявлені тілесні ушкодження на голові в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше 21 доби. Решта тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини скоєного правопорушення. В судовому засіданні пояснив, що у вересні 2019 року, приблизно у вечірній час, він разом з потерпілим перебував у електропотязі міського сполученню ст. Дніпро головний - ст. Межова, де вони разом розпивали спиртні напої. Потім у них виникла сварка, і потерпілий схватив його за грудки руками і він перебуваючи в тамбурі в положенні стоячи, головою вдарив в голову потерпілого ОСОБА_5 . Коли останній спустився на підлогу він наніс йому ще удар ногою по тулубу. Потім потерпілий вийшов на зупинці і він знов наніс йому удар в плече, а потім облив водою потерпілого. У скоєному щиро кається просить не позбавляти волі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він 11.09.2019 року їхав в електропотязі міського сполученню ст. Дніпро головний - ст. Межова, де він разом з обвинуваченим розпивали спиртні напої, виникла сварка між ним та обвинуваченим. Він схватив обвинуваченого за футболку, а ОСОБА_3 одразу наніс удар головою в ніс і розбив. Потім наносив йому удари по тулубу. А коли він вийшов на зупинці то обвинувачений ще на пероні вдарив його в плече і він впав. Наступного дня обвинувачений прийшов і одразу вибачився перед ним. Просив призначити покарання у вигляді громадських робіт, не позбавляти волі обвинуваченого.
Враховуючи те, що обвинувачений, потерпілий не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 потерпілого в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого в скоєнні ним злочину в судовому засіданні доказана повністю.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудним та повнолітньою особою. Кваліфікуючою ознакою пред`явленого в обвинуваченні злочину є легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено - щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.
З урахуванням того, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 є кримінальним проступком, обставин, які характеризують особу винного, який повністю визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, задовільно характеризується за місцем проживання, наявність обтяжуючої обставини, обставин, які пом`якшують покарання, та в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості кримінального проступку та ступінь небезпечності винної особи для суспільства, а саме, повне визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, для досягнення цілей покарання суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також з урахуванням того, що ОСОБА_6 був засуджений 03.02.2021 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки та вчинив умисний злочин до постановлення вищевказаного вироку, тому суд вважає, за необхідне призначити покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.125 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим за попереднім вироком.
Відповідно до вимог ч. 4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.09.2019 року у справі № 199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст.70 КК України, суд вирішує питання про призначення остаточного покарання та звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначає іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину за ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.70 ч. 1,4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком за ч.2 ст. 125 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2021 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1