Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 (Миронишеної),

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку в системі EasyCon матеріали кримінального провадження № 0004572 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 1 червня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2022 за клопотанням прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 28.07.2022 включно.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні 5 червня 2020 року близько 1 години 43 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою змовою нападу на раніше незнайомого ОСОБА_10 з метою заволодіння майном останнього, під час якого застосували до потерпілого насильство, небезпечне для життя та здоров`я, погрожували предметом, схожим на ніж, та заволоділи майном потерпілого на загальну суму 317 598 гривень.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що метою запобіжного заходу є недопущення обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України, та необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу. Враховуючи те, що тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про наявність ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа Панченко проти Росії).

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бекчиєв проти Молдови).

Суд першої інстанції врахував обставини, суспільну небезпечність і наслідки діянь, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 за попередньою змовою з іншими обвинуваченими, з огляду на що дійшов висновку про наявність реального суспільного інтересу у подальшій ізоляції його від суспільства та високу ймовірність вчинення позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або загрози суспільству.

Також колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, особу ОСОБА_9 , який не працює і якого відсутнє джерело доходу.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 1 червня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3