Справа № 761/6871/22
Провадження № 1-кп/761/2321/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 15.07.2021, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

Судом проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно Таксюра за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Ухвалою від 29 квітня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27 червня 2022 року включно.

В судовому засіданні судом з урахуванням положень кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинуваченого, у зв`язку із неможливістю закінчити розгляд кримінального провадження до спливу вказаного строку, поставлене питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою відповідно до ст.331 КПК України.

Крім того, до початку судового засідання, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_2 на домашній арешт, а також клопотання про забезпечення обвинуваченому ОСОБА_2 належної медичної допомоги.

Прокурор у судовому засіданні оголосила клопотання про продовження запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, оскільки вважала, що продовжують існувати ризики, встановлені судом при обранні запобіжного заходу, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується. При цьому, не заперечувала проти задоволення клопотання захисника про забезпечення обвинуваченому ОСОБА_2 належної медичної допомоги, водночас категорично заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що, на її думку, правові підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні. Просила змінити запобіжний захід стосовно обвинуваченого на цілодобовий домашній арешт з мотив викладених у її письмовому клопотанні, просила суд забезпечити надання обвинуваченому ОСОБА_2 належної медичної допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_2 підтримав позицію захисника. Додав, що з 2015 року хворіє на онкологію, при цьому його стан наразі погіршився, у зв`язку з чим йому необхідні спеціальні медичні дослідження і спеціальна медична допомога. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Вказував, що вину не визнає, оскільки не зраджував державу.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, суд керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст.ст. 183, 331 КПК України, приходить до наступного висновку.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_2 а саме - особливо тяжкого злочину: державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, інформаційній безпеці України, яка виразилась у надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, міри покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а усвідомлення обвинуваченим цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується.

При цьому судом у контексті наявності ризику незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні враховується, що свідки у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику. При цьому, суд нагадує, що положення ст. 95 КПК України наголошують про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Отже, з`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_2 , на які послався прокурор у своєму виступі, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо особи обвинуваченого ці ризики, суд враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи наявні ризики, суд доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Висунення ОСОБА_2 обвинувачення у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цього правопорушення та наслідки його вчинення, міра покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у скоєнні цього кримінального правопорушення, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_2 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, суд, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище доводів, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не можна буде запобігти вказаним ризикам.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_2 , перебування його у шлюбі, наявність постійного місця проживання, надані стороною захисту позитивні характеристики, доводи про його активну громадську і літературну діяльність, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 та зміни обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_2 .

Так, у своєму клопотанні адвокат ОСОБА_6 посилається на практику Європейського суду і вказує на недопустимість обґрунтування продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посиланням на тяжкість обвинувачення. Разом з тим, згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства. Крім того, суд, при винесенні рішення не спирається виключно на тяжкість обвинувачення, проте оцінює всі доводи сторін та докази якими вони ці доводи обґрунтовують в сукупності, де тяжкість обвинувачення є лише одним з факторів, що беруться до уваги.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_2 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що в Україні введено воєнний стан, а ОСОБА_2 обвинувачується у кримінальному правопорушенні передбаченому ч.1 ст. 111 КК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , а також з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого від суду з урахуванням в тому числі даних про особу обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні для обвинуваченого ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом також враховується вік та стан здоров`я обвинуваченого, відомості щодо соціальних та сімейних зв`язків.

Об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_2 в умовах тримання під вартою відсутні.

При цьому щодо тверджень захисника ОСОБА_6 про неможливість забезпечення обвинуваченому ОСОБА_2 належної медичної допомоги в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», викладених у клопотанні захисниці про забезпечення ОСОБА_2 права на отримання медичної допомоги, суд звертає увагу на те, що долучені до клопотання медичні документи датовані найпізніше 2019 роком і при цьому, документи за 2018-2019 роки не містять тверджень, що у обвинуваченого наявні онкологічні хвороби, лише припущення, які мають бути додатково перевірені, водночас єдиний документ який датований 2022 роком це копія довідки лікаря, в якій він зазначає що ставить діагноз на підставі виключно телефонної розмови з донькою обвинуваченого, при цьому суд звертає увагу, що у цій довідці також не зазначений її реєстраційний номер за таких умов судом критично оцінюються відомості, викладені у вказаній довідці, водночас надаючи оцінку всім доводам сторони захисту щодо потреби обвинуваченого у медичній допомозі зазначає наступне.

Так, право обвинуваченого ОСОБА_2 на належну медичну допомогу в жодному разі не ставиться під сумнів судом і так само не може ставитись під сумнів іншими учасниками кримінального провадження, крім того в світлі наведених стороною захисту доводів суд наголошує, що готовий сприяти усіма можливими способами забезпеченню обвинуваченому ОСОБА_2 повної, своєчасної та необхідної медичної допомоги в межах своїх повноважень, визначених чинним КПК України.

Разом з тим, у своєму клопотанні про забезпечення обвинуваченому належної медичної допомоги, захисник просить суд зобов`язати керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області забезпечити обвинуваченому проведення конкретних медичних досліджень. Водночас суд не може самостійно надати оцінку щодо наявності доцільності проведення тих чи інших медичних досліджень, оскільки не має відповідних спеціальних знань, разом з тим надаючи оцінку доводам сторони захисту про необхідність отримання медичної допомоги обвинуваченим в цілому, суд приходить до висновку, що така вимога підлягає задоволенню.

Так, діючим законодавством України передбачено охорону прав осіб, які утримуються під вартою, в тому числі право на належну медичну допомогу, обов`язок забезпечення якої покладено на адміністрацію місць попереднього ув?язнення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пивоварник проти України», рівень охорони здоров`я ув`язненого має бути сумісним з людською гідністю. Європейський суд з прав людини наголосив, що охорона здоров`я ув`язнених повинна здійснюватися належним чином, а відсутність належної медичної допомоги може вважатися жорстоким або нелюдським поводженням в значенні статті 3 Конвенції. ЄСПЛ підкреслив, що для того, щоб надана медична допомога могла вважатися належною, потрібно встановити сукупність наступних факторів: 1) факт огляду лікарем і призначення лікування; 2) докладне документування стану здоров`я ув`язненого; 3) оперативність та точність постановки діагнозу і лікування; 4) наявність регулярного і систематичного нагляду за станом здоров`я, розроблення плану лікування; 5) створення умов, необхідних для надання призначеного лікування; 6) медична допомога має відповідати тому рівню, на якому надається населенню в цілому.

Зокрема, відповідно до статті 1 Закону України «Про попереднє ув?язнення» тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Згідно статті 11 цього Закону медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом вимог статті 21 вказаного Закону адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту; створити особам, взятим під варту, необхідні житлово-побутові умови відповідно до встановлених норм, забезпечити їх харчуванням та медичним обслуговуванням.

Таким чином необхідність надання ОСОБА_2 спеціалізованої та висококваліфікованої медичної допомоги та додаткового медичного обстеження поза межами медичної частини Київського СІЗО, не унеможливлює утримання останнього під вартою, натомість зобов`язує адміністрацію Державної установи «Київській слідчий ізолятор» забезпечити ув?язненому ОСОБА_2 належне медичне обслуговування та надання медичної допомоги у обсязі, необхідному для дотримання прав останнього, гарантованих статтею 49 Конституції України та статтею 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до наданих стороною захисту документів, рекомендації ОСОБА_2 складались з отримання консультації лікуючого лікаря, а також зазначених у довідці від 15.06.2022 року абстрактних «до обстеження та лікування». З цього приводу суд зауважує, що рекомендації в частині отримання консультації лікаря можливо виконати в повному обсязі в умовах тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Разом з тим суд роз`яснює, що не заперечує щодо доставки ОСОБА_2 до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги, зокрема і проведення медичних досліджень, про які просить сторона захисту у своєму клопотанні. Водночас така доставка за відповідним зверненням особи, яка тримається під вартою, передбачена порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104.

За таких обставин клопотання захисника ОСОБА_6 про забезпечення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на отримання медичної допомоги слід задовольнити частково та зобов?язати начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» негайно забезпечити додержання права обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення його медичного обстеження та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу, у зв?язку із чим надає свою згоду на етапування останнього до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно призначень лікаря. Про вжиті заходи повідомити суд.

Крім того, суд на даній стадії вважає недоречними доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_2 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Так, у контексті порушеного питання слід зазначити, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_2 , та продовженні строку дії цього запобіжного заходу, судом враховувалось, що перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування та у клопотанні прокурора про долучення матеріалів, свідчить про їх вагомість, більш детальну оцінку цим доказам суд зможе надати на відповідній стадії судового розгляду, під час вивчення їх змісту та подальшого аналізу.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 слід встановити до 21 серпня 2022 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 21 серпня 2022 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про забезпечення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на отримання медичної допомоги задовольнити частково.

Зобов?язати начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» негайно забезпечити додержання права обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення його медичного обстеження та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу, у зв?язку із чим надає свою згоду на етапування останнього до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно призначень лікаря. Про вжиті заходи повідомити суд.

Копію ухвали направити для виконання до Державної Установи «Київський слідчий ізолятор», філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 24 червня 2022 року о 14 год. 55 хв.

Суддя ОСОБА_1