Справа № 206/1462/22
1-в/206/136/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро в режимі відеоконференції письмову заяву представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_3 про зміну примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника-адвоката ОСОБА_6
особи, стосовно якої
розглядається заява ОСОБА_4
лікаря-психіатра ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2022 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла письмова заява лікаря-психіатра ОСОБА_3 про зміну примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення письмової заяви, вважаючи її передчасною, оскільки ОСОБА_4 перебуває на лікуванні з 2020 року, термін лікування є невеликим, злочин особою вчинено не вперше, а також, що останній може проживати в Синельниковському районі у брата, де наразі відбуваються вибухи від обстрілів ракетами у зв`язку із введенням на території країни воєнного стану, що може призвести до погіршення психічного стану ОСОБА_4 .
Представник заявника лікар-психіатр ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити письмову заяву з тих підстав, що стан ОСОБА_4 покращився. Зазначив, що ОСОБА_4 вчинив злочин не вперше. Разом з тим пояснив, що на протязі півтора роки останній перебуває в медичному закладі на лікуванні, за цей час його стан покращився. Хвороба на яку страждає ОСОБА_4 проявляється у виснажливість психічних процесів, розсіюванні уваги, тугоподвижність. Щодо заяви від брата ОСОБА_4 про те, що останній буде проживати у нього в разі прийняття судом рішення про задоволення вказаної заяви зазначив, що наразі особою у якої буде проживати хворий ОСОБА_4 заява щодо підтвердження вказаної обставини не подана.
Особа, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_4 просив задовольнити письмову заяву, подану відносно нього також зазначив, що він буде проживати разом з братом, оскільки його мати постійно працює, у брата є дружина та дитина. Його брат мешкає в місті Синельниково, брат не проти того, щоб він разом з ним проживав. Окрім того, зазначив, що буде лікуватися та ходити до лікаря психолога.
Захиник - адвокат ОСОБА_6 вважав за можливе задовольнити письмову заяву лікаря-психіатра ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , про зміну примусових заходів.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, приходить до наступного.
Статтею 19 Закону України "Про психіатричну допомогу"передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу, який надає особі таку психіатричну допомогу на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.
Згідно із ст. 17 Закону України "Про психіатричну допомогу", перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.
Згідно ч. 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до положень ч.ч. 3, 5ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», зміна припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Питання про зміну застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Зокрема, за змістом ст. 95 КК України та ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", а також відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", зміна примусового заходу медичного характеру може бути застосована лише для його пом`якшення у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи чи для скорочення строку перебування у психіатричному закладі.
Судом встановлено, що ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2020 до ОСОБА_4 були застосовані примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричної лікарні зі звичайним наглядом (а.п.6-7).
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2021, ОСОБА_4 продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, строком до 6 (шести) місяців (а.п. 8).
В письмовій заяві та висновку комісії лікарів-психіатрів під № 83 від 26.05.2022 стосовно висновку комісії лікарів-психіатрів хворого ОСОБА_4 вказано, що за час перебування у відділенні психічний стан ОСОБА_4 покращився та на протязі достатньо тривалого проміжку часу залишається стабільним, про що свідчить впорядкована поведінка, відсутність значних афективних коливань, емоції стали диференційованими, впорядкованими, відсутність порушення режиму відділення, залучався до життя відділення, допомагав іншим пацієнтам, агресивні та ауто-агресивиі тенденції відсутні, критичне ставлення до свого психічного стану, необхідності прийому підтримуючої терапії та спостереження у лікаря-психіатра, сформоване достатньо критичне ставлення до скоєного правопорушення, розуміння протиправності скоєного та його наслідків, сформовані моделі соціально-адаптованої поведінки. В клінічній картині залишаються прояви психоорганічного синдрому тугоподвижність, грунтовність мислення, виснажливість психічних процесів, зниження пам`яті на почточні події, деяка нестійкість та розсіяність уваги, які були суттєво компенсовані за час лікування. Застосування примусових заходів медичного характеру у відділенні із звичайним типом нагляду не потребує. Враховуючи вищевикладене комісія дійшла висновку про рекомендацію щодо зміни примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації у відділенні зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
З показів лікаря-психіатра ОСОБА_3 вбачається, що стан ОСОБА_4 на даний час покращився. ОСОБА_4 перебуває на лікуванні на протязі півтора роки. Хвороба на яку страждає ОСОБА_4 проявляється у виснажливість психічних процесів, розсіюванні уваги, тугоподвижність. Заяви від брата ОСОБА_4 про те, що останній буде проживати разом з ним на теперішній час до лікарні не надходила, злочин вчинений ОСОБА_4 не вперше.
З огляду на викладене, з урахуванням показів лікаря-психіатра ОСОБА_3 та психічного захворювання на яке страждає ОСОБА_4 , а також тією обставиною, що ОСОБА_4 не вперше вчинив злочин, та відсутністю заяви близького родича у якого останній буде мешкати, суд вважає, що висновок комісії лікарів - психіатрів 83 від 26.05.2022 в сукупності із іншими доказами є непереконливим, а зроблений в ньому висновок щодо покращення психічного стану, з врахуванням аналізу та оцінки всіх зібраних по справі доказів, є суперечливими в тому числі по відношенню до раніше зроблених висновків, оскільки стан ремісії це тимчасова стабілізації хворого, яка у випадку порушення умов амбулаторного лікування може стати наслідком погіршення стану та рецидиву хвороби.
Крім цього, за змістом ст.95 КК України, ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 04.04.2000 року та відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Отже, вирішуючи питання про зміну примусових заходів медичного характеру на примусове амбулаторне лікування, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.
Таким чином, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого діяння останнім, виходячи з вимог ст.92 КК України, щодо обов`язкового лікування особи з метою запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, діагноза ОСОБА_4 , відсутність заяви особи у якої ОСОБА_4 буде мешкати у разі зміни примусових заходів медичного характеру на примусове амбулаторне лікування, а також тієї обставини, щодо постійного лікування особи, яке повинне бути зумовлене систематичним прийомом ліків та стороннього нагляду над хворим, суд вважає, що законних підстав для задоволення заяви на даний час не має.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що письмова заява представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_3 про зміну примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.92,94,95 Кримінального кодексу України, ст.372,503,512-514 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні письмової заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_3 про зміну примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1