ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000008 від 06.01.2020 р., за апеляційною скаргою прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_8 , подану на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком п`ять місяців 18 днів.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін перебування його під вартою, а саме з 06 січня 2020 р. по 24 червня 2020р.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді домашнього арешту скасовано.
ЄУНСС: 713/1073/20
НП:11-кп/822/163/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія:ч.1 ст.122 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 , в якій вона, не заперечуючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2022р. змінити та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.122 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту. У решті вирок суду залишити без змін.
Зазначила, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив ОСОБА_6 покарання у виді арешту не лише в місяцях, як те передбачено законом, а й у днях.
Вказувала, що за загальним правилом, обчислення строків покарання проводиться в роках та місяцях, винятком із цього правила є громадські роботи, строк яких обчислюється у година. Таким, чином, на думку апелянта, суд першої інстанції не дотримався загальних засад призначення покарання, визначених ч.1 ст.65 КК України, а тому вирок суду в частині призначеного покарання слід змінити.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 05.01. 2020 року у вечірню пору доби (точної години досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі свого господарства за адресою: АДРЕСА_1 , виявивши на території свого господарства громадянина ОСОБА_10 , 1959 року народження, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив з останнім конфлікт, під час якого, умисно протиправно, наніс ряд ударів дерев`яним бруском від віконної рами по різним частинам тіла, обличчі, тулубі та кінцівках, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження. Після чого, як припинив наносити потерпілому удари повідомив про даний факт на спецлінію «102» Національної поліції України.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №23 від 17.02.2020 року, комісійної судово-медичної експертизи №029 від 10.04.2020 року та висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №32 від 12.06.2020 року закритий перелом правої ліктьової кістки спричинений дією тупого предмета і за ступенем тяжкості, відносно живих осіб, належить до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого (більше 21 доби) розладу здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що судом першої інстанції дійсно було неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, тобто ст.413 КПК України.
Частиною 3 статті 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніКК.
Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.
Разом з тим, суд зобов`язаний встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Зі змісту ч. 1 ст. 69 КК України також слідує і те, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.
Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 ККУкраїни.
Як вбачається із вироку суду, застосовуючи положення ч. 1 ст. 69 ККУкраїни щодо ОСОБА_6 , суд зазначив про врахування факту щирого каяння обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, відсутність з боку потерпілої жодних претензій.
Разом з тим, навівши такі підстави та врахувавши особу обвинуваченого, який раніше не судимий та визнав вину, районний суд дійшов висновку про те, що такі істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Однак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що названі обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, їх неодноразова кількість та локалізація, знаряддя спричинення тілесних ушкоджень - дерев`яний брусок від віконної рами, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що обтяжує покарання, залишилися поза увагою місцевого суду.
На думку колегії суддів, встановлені судом першої інстанції пом`якшуючі обставини не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 діяння.
Також, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту.

Разом з тим, такий вид основного покарання взагалі не передбачений у санкції вказаної статті, більш того, покарання у виді арешту в даному випадку не є більш м`яким видом основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.122 КК України, тобто судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що районним судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому являється беззаперечною підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Беручи до уваги допущені суттєві порушення районним судом вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути виправлені на стадії апеляційного перегляду вироку районного суду, з урахуванням положення ч. 6 ст. 9, ст. 7 КПК України, апеляційний суд вважає, що ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В ході нового розгляду в суді першої інстанції необхідно врахувати висновки, викладені в цій ухвалі, та здійснити аналіз матеріалів провадження на предмет можливого застосування положень ст. 69 КК України до ОСОБА_6 .

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.7, 9, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 березня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляді в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3