Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

8 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000318 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Дружня Бородянського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бородянського районного суду Київської області від 9 листопада 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Бородянського районного суду Київської області від 09.11.2021 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та правової кваліфікації, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є підставами для здійснення судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Якщо принаймні одна з обставин заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду не може бути застосовано. Відповідно до висновку у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені ст.91 КПК України.

Всупереч цим вимогам закону, як вважає прокурор, суд належним чином не допитав обвинуваченого і не уточнив дії, що йому інкримінуються. ОСОБА_6 хоча і не заперечував факт заволодіння мобільним телефоном Samsung Galaxy A51, але, даючи показання, фактично, не погодився з висунутим обвинуваченням та вказав, що цей телефон він побачив на землі, після чого поклав його в кишеню. Отже, обвинувачений стверджував, що мобільний телефон був ним не викрадений, а саме знайдений, що виключає покладення в обґрунтування вироку його показань як доказу винуватості.

Наведене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Крім того, за наявності таких суперечливих показань суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 , що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого, який не зміг чітко висловити своє відношення до апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку чужого майна за наступних обставин.

24 липня 2021 року близько 23 години ОСОБА_6 , перебуваючи на стадіоні на вул. Бондаревського в с. Дружня Бучанського району Київської області, де відбувались масові заходи, пов`язані зі святкуванням дня села Дружня, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що мобільний телефон Samsung Galaxy A51, який він побачив на стадіоні, має власника і тимчасово опинився поза його увагою, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вказаний мобільний телефон. Після цього ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 5 999 гривень 20 копійок.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до запису на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, після оголошення обвинувачення та встановлення особи обвинуваченого на запитання суду ОСОБА_6 відповів, що суть обвинувачення йому зрозуміла, він визнає себе винним і погодився давати показання. У зв`язку з цим суд за згодою прокурора та обвинуваченого на підставі ч.3 ст.349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом ОСОБА_6 та дослідженням даних про його особу.

Суд першої інстанції з`ясував правильне розуміння ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального провадження, відсутність сумнівів у добровільності його позицій, а також роз`яснив наслідки застосування положень вказаної норми, а саме, позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому обвинувачений підтвердив, що зміст та правові наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі, визнання вини є повним, беззастережним та добровільним і дав показання, в яких підтвердив фактичні обставини кримінального правопорушення відповідно до висунутого обвинувачення та засудив свою поведінку.

Доводи прокурора, що ОСОБА_6 фактично не погоджувався з висунутим обвинуваченням, оскільки мобільний телефон був ним не викрадений, а знайдений, є безпідставними, оскільки навіть у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 побачив на стадіоні неподалік сцени мобільний телефон і, розуміючи що телефон має власника та тимчасово опинився поза увагою останнього, таємно викрав його.

Враховуючи те, що спосіб вчинення крадіжки відповідно до висунутого обвинувачення і полягав у тому, що ОСОБА_6 побачив та забрав мобільний телефон, який був втрачений ОСОБА_8 , не вчинивши жодних дій для пошуку власника, а наступного дня здав телефон у ломбард, то підстав вважати, що він не визнав вину, немає. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обвинувачений не має юридичної освіти і необізнаний про ознаки, які відмежовують крадіжку від знахідки, однак він усвідомлює протиправність своїх дій, на користь чого свідчить і те, що він апеляційну скаргу не подавав.

Тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) є вірною.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується посередньо, не працює, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття і відсутність обставин, що його обтяжують. Правильними є і висновки про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, які узгоджуються з досудовою доповіддю Бучанського районного відділу № 1 філії Державної установи Центр пробації у м. Києві та Київській області, а тому суд звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, про що навів у вироку відповідні мотиви.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, і підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 9 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3