Дата документу 06.04.2022 Справа № 314/4921/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/4921/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/694/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 6 квітня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.01.2018 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. Вироком апеляційного суду Луганської області від 10.01.2018 року ч.2 ст.121 КК України вирок скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено новий вирок за ч.2 ст.121 України до 8 років позбавлення волі. У решті вирок залишено без змін. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.02.2019 року у строк відбування покарання призначеного за вироком Новоайдарського районного суду від 10.01.2018 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 25.04.2018 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_7 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія № 55» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд розглянув клопотання без участі захисника, участь якого є обов`язковою, чим порушив його право на захист. Вказує, що весь час відбування покарання працював виробництві колонії, має 9 заохочень. Останні пів року він не мав змоги працювати, оскільки захворів на туберкульоз. Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги ці обставини.

Просить ухвалу суду скасувати, задовольнивши його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою, вказав про не доведення засудженим свого виправлення, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.01.2018 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. Вироком апеляційного суду Луганської області від 10.01.2018 року ч.2 ст.121 КК України вирок скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено новий вирок за ч.2 ст.121 України до 8 років позбавлення волі. У решті вирок залишено без змін.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , останній під час тримання в державній установі «Старобільський слідчий ізолятор» з 01.12.2016 року по 21.05.2018 року характеризувався посередньо. Режим тримання порушував, за що мав 1 стягнення до вступу вироку в законну силу. Заохочень не мав.

З 21.05.2018 року по 08.07.2021 року відбував покарання в державній установі «Диканівська виправна колонія №12». За час відбування покарання характеризувався наступним чином: режим відбування покарання порушував, за що мав 1 стягнення, яке наданий час зняте у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці мав 9 заохочень.

З 08.07.2021 року перебуває на лікуванні в Софіївській спеціалізованій туберкульозній лікарні № 55. За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання не порушує, стягнень та заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз. До праці ставиться задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими, як позитивної, так і негативної спрямованості. Намагається дот римуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається приділяти увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться задовільно. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. До виконання робіт з благоустрою установи не залучався. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу засуджених.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення освітнього та вдосконалення професійно-технічних навичок.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі у роботі самодіяльних організаціях.

За вироком суду має позов на загальну суму 52127 гри., який не виплачується у зв`язку з відсутністю виконавчого листа в установі.

04.11.2020 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст.81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

За виконання покладених обов`язків засуджений ОСОБА_7 має 9 заохочень. При цьому, за час відбування покарання засуджений порушував вимоги режиму відбування покарання, за що має 2 стягнення, і хоча стягнення зняті та погашені, поведінку засудженого за весь час відбування покарання не можна вважати стабільно позитивною.

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 за час відбування покарання не виявляв бажання працювати, на виробництві установи не працевлаштований, згідно довідки установи взагалі не працював з січня 2021 року по жовтень 2021 року, заробітної плати не отримував, що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 є майнові зобов`язання, що становить 52127 гривень. Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого за час відбуття покарання, його небажання працювати на виробництві колонії, задовільне ставлення до праці, весь час відбування покарання останній не залучався до виконання робіт з благоустрою установи, не приймав участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу засуджених, не прагнув до підвищення освітнього та вдосконалення професійно-технічних навичок, що свідчить про те, що засуджений не довів стабільності та позитивності поведінки, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

Наявність у засудженого заохочень не може свідчити про те, що ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Таким чином, на думку колегії суддів, хоча ОСОБА_7 формально має право на зазначену пільгу, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання. На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Посилання засудженого в апеляційній скарзі на порушення його права на захист через розгляд його клопотання без участі захисника колегія суддів вважає безпідставними, оскільки участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою відповідно до положень ст.52 КПК України.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4