В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Рівне

Рівненським міський суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Рівне, кримінальне провадження №0007342 від 03.12.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2017 р.н. та 2022 р.н., офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12

в с т а н о в и в :
02 грудня 2019 року, близько 18 год. 50 хв., у темну пору доби, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Богоявленській зі сторони вулиці Будівельників у напрямку вулиці Романа Шухевича в м. Рівне, навпроти будинку №14 по вул. Євгена Коновальця в м. Рівне, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, та пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво по ходу руху відносно напрямку руху автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді травматичного розриву лівого купола діафрагми з дислокацією шлунка, великого сальника, селезінки в ліву плевральну порожнину, забою поперекового відділу хребта та правого крила клубової кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Порушення ОСОБА_6 , пункту 18.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.
Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнається винуватим, передбачена ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що керує автомобілем з 18 років. 02 грудня 2019 року близько 19 год. керував автомобілем Audi Q5, рухався по вулиці Богоявленській зі сторони вулиці Будівельників у напрямку вулиці Романа Шухевича в м. Рівне. Була темна пора доби, дорога була мокрою, йшов сніг з дощем. Наближаючись до пішохідного переходу не помітив пішоходів та здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Зупинився, вийшов з автомобіля, підійшов до потерпілого та викликав швидку, залишався на місці пригоди. До приїзду швидкої надавав допомогу потерпілому, який перебував у свідомості, намагався встати та покинути місце дорожньо-транспортної пригоди, а також мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння. Причиною ДТП вважає темну пору доби та погані погодні умови. В подальшому приїжджав в лікарню, зустрічався з сестрою та батьками потерпілого, пропонував відшкодувати збитки, однак не змогли дійти згоди щодо суми відшкодування. Крім того, повідомив, що в ході судового розгляду добровільно відшкодував потерпілому ОСОБА_9 шкоду в сумі 52 550 грн. Також щиросердно розкаявся в скоєному та просив суворо не карати. Цивільний позов визнав частково.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю й інших зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечував проти обставин скоєння наїзду на нього обвинуваченим. Показав, що 02.12.2019, у вечірню пору доби, точний час не пам`ятає, на мікрорайоні Північний, в районі вулиць Богоявленська та Коновальця в м. Рівне перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу і в цей момент відчув удар та втратив свідомість. Заперечив факт перебування в стані алкогольного сп`яніння. З місця ДТП швидкою був доставлений до Рівненської ЦМЛ, де його оглянули та відпустили додому. Того ж дня, близько 21 години, йому стало погано та він знову був доставлений в Рівненську ЦМЛ, де було проведено повторний огляд. Після цього, каретою швидкої він був доставлений в Рівненську обласну лікарню, де на наступний день було проведено операцію на діафрагмі. На лікуванні в медичному закладі знаходився близько 10 днів. Після отриманого лікування ще двічі звертався до лікарів з приводу болю в коліні та тазі. Відчуває не сильні болі, однак більше до лікувальних закладів не звертався. Через ДТП він не може працювати, живе за рахунок батьків. Вказує, що втратив працездатність, однак не звертався в медичні заклади з приводу встановлення порушення функцій працездатності організму обумовлених наслідками травм чи встановлення групи інвалідності. Підтвердив відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 шкоди в розмірі 52 550 грн. Наполягав на суворості покарання обвинуваченого, просив призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, підтримав цивільний позов в повному обсязі.
Поясненнями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що зимою 2019 року, точної дати не пам`ятає, в темну пору доби, рухався на своєму автомобілі вулицею Богоявленська зі сторони супермаркету «Фреш» в напрямку вулиці Будівельників в м. Рівне. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу помітив двох осіб, які перетинали проїзну частину. З якої сторони вони рухались вказати не може. В цей момент, в зустрічному напрямку рухався автомобіль Audi Q5, який здійснив наїзд на одного з пішоходів. Від удару потерпілий впав на проїзну частину, а автомобіль різко загальмував та зупинився. Зупинившись, підійшов до місця пригоди, де побачив потерпілого, який намагався встати та залишити місце ДТП, а також мав ознаки алкогольного сп`яніння.
Крім того, винуватість ОСОБА_6 також підтверджується:
- даними копії карти повідомлення по лінії «102» про те, що 02.12.2019 о 18 год. 56 хв. в м. Рівне в районі вулиці Є.Коновальця, буд. 14, водій автомобіля марки Audi Q5 здійснив наїзд на пішохода (а.п. 5);
- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2019 зі схемою та фототаблицею до нього, при проведенні якого встановлено місце скоєння злочину, яким є пряма асфальтобетонна ділянка дороги в м. Рівне по вул. Богоявленській навпроти будинку №14 по вул. Є. Коновальця, яка на момент огляду мокра та частково вкрита снігом. Протоколом зафіксовано кінцеве розташування транспортного засобу, який здійснив наїзд на пішохода, механічні пошкодження, які утворилися на автомобілі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема встановлено, що ДТП сталося за участі автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Автомобіль має механічні пошкодження у вигляді деформування капоту, пошкодження кріплення переднього бампера (а.п. 20-25).
- даними листа Рівненського обласного центру з гідрометеорології № 17-01-15/52 від 28.01.2020, відповідно до якого встановлено погодні умови в м. Рівне (в тому числі вул. Богоявленської) 02.12.2019 близько 18 год. 00 хв.: хмарно, температура повітря близько 2° морозу, відмічався сніг, метеорологічна дальність видимості не погіршувалась 10 км, однак мінімальна видимість у снігу становила 3,4 км (а.п. 106);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 100 від 13.02.2020, згідно з яким у ОСОБА_9 лікарями відмічені такі тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки у вигляді травматичного розриву лівого купола діафрагми з дислокацією шлунка, великого сальника, селезінки в ліву плевральну порожнину, забою поперекового відділу хребта та правого крила клубової кістки які виникли від дії тупих предметів, могли утворитися незадовго до поступлення потерпілого в лікувальний заклад, тобто не суперечать вказаному в обставинах терміну, а саме 02.12.2019, в даному випадку розглядаються в єдиному механізмі виникнення, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя (а.п. 112-113);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 1949 від 17.02.2020, згідно з яким в крові у ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в концентрації 0,31 ‰ (а.п. 128);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 969 від 20.12.2019, згідно з яким при судово-токсикологічній експертизі крові у ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в концентрації 0,31 ‰ (проміле) дана концентрація алкоголю в крові свідчить про факт вживання алкоголю і розінюється як незначний вплив алкоголю на організм людини та до стану алкогольного сп`яніння не відноситься (а.п. 127);
- згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 859 від 03.12.2019, 02.12.2019 о 20.49 при огляді ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено (а.п. 107);
- даними висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 3.1-864/19 від 16.12.2019, відповідно до якої на момент проведення експертного дослідження робоча гальмівна система, система рульового керування досліджуваного автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані. Фари ближнього-дальнього світла системи зовнішнього освітлення автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в стані часткової відмови. Несправність, яка призвела до часткової відмови фари ближнього-дальнього світла системи зовнішнього освітлення автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виникла під час дорожньо-транспортної пригоди (а.п. 78-82);
- даними висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 3.1-884/19 від 19.12.2019, відповідно до якої контактування автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перешкодою (пішоходом) відбулося передньою лівою частиною транспортного засобу (передній бампер, ліва фара ближнього-дальнього світла, декоративна решітка радіатора, капот) на відстані близько 35-75 см від лівого бокового габариту кузова автомобіля (а.п. 87-90);
- даними висновку судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № СЕ-19/118-21/3603-ІТ від 23.04.2021, згідно з яким в дорожній обстановці, яка наведена в даних на експертизу вихідних даних, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2., 12.4, 18.1, 19.1 (а) правил дорожнього руху України. При заданому комплексі вихідних даних, в даній дорожній обстановці, з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. При заданому комплексі вихідних даних, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.п. 99-103);
- даними протоколу слідчого експерименту від 20.01.2021 зі схемою та фототаблицею до нього, під час якого свідок ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_12 розповів та показав на місцевості про обставини виникнення ДТП за його участю, як саме він на автомобілі Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Рівне по вул. Богоявленській зі сторони вул. Волинської Дивізії в напрямку вул. Шухевича. Зроблено заміри відстаней видимості пішохода (а.п. 59-65);
- даними протоколу слідчого експерименту від 20.01.2021 зі схемою та фототаблицею до нього, під час якого потерпілий ОСОБА_9 за участі адвоката ОСОБА_10 розповів та показав на місцевості як перебував в м. Рівне, по вул. Є. Коновальця навпроти будинку №14 та рухався маючи намір перейти проїзну частину вул. Богоявленської зі сторони будинку №14 вул. Є. Коновальця на іншу сторону. Під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 тричі долав ділянку довжиною 5 м в тому темпі руху, в якому рухався в момент пригоди (а.п. 66-70).
Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування сторони не зазначали, клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.
Оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , суд не встановив.
Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересом потерпілого щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання. Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення. Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Згідно досудової доповіді Рівненського районного відділу «Центру пробації» у Рівненській області щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, спосіб його життя, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства.
Також судом враховуються фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, має на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково добровільно відшкодував завдану шкоду, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, а також те, що останній визнав свою вину, висловив жаль з приводу вчиненого, під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння не перебував, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину.
Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, забезпечення права потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України. Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням слід покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, судам необхідно обговорити питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.
Враховуючи всі вищенаведені обставини в сукупності, а також те, що внаслідок скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме порушень вимог Правил дорожнього руху потерпілий зазнав тяжких тілесних ушкоджень - суд приходить до переконання щодо доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, строком на 1 рік, що буде відповідати його особі та обставинам вчиненого ним кримінального правопорушення. Вказане додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання ним в подальшому Правил дорожнього руху України, що надалі виключить можливість становити загрозу для оточуючого суспільства, в тому числі для учасників дорожнього руху.
Відомостей про те, що право керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходів обвинуваченого, судом не здобуто.
Зазначене покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання щодо накладеного арешту необхідно вирішити у відповідності до положень ст. 174 КПК України, питання щодо речових доказів - у відповідності до ст. 100 КПК України.
Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи призначене покарання, особу та поведінку обвинуваченого як під час досудового слідства, так і судового розгляду, відсутність клопотань з даного приводу, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Розглядаючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , в порядку ст. 128 КПК України, про відшкодування на його користь 50 000 грн. витрат на лікування, 500 000 грн. моральної шкоди та 300 000 грн. на відновлення здоров`я та проходження реабілітації, суд враховує наступне.
Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст.ст. 128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При вирішенні питання про задоволення позову у частині 50 000 грн. витрат на лікування, суд виходив з наступного.
Як встановлено судом, згідно наданої цивільним позивачем - потерпілим ОСОБА_9 медичної документації, останній перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненській обласні лікарні.
В судовому засіданні було підтверджено належними та допустимими доказами те, що ОСОБА_9 поніс витрати, які були пов`язані з діагностикою, лікуванням у відповідному закладі охорони здоров`я та купівлею лікарських препаратів (а.с. 93-95, 119). Зазначені витрати підтверджені оглянутими в судовому засіданні оригіналами квитанцій. Зокрема в судовому засіданні були досліджені надані фінансові документи: фіскальний чек від 03.12.2019 на суму 2798,75 грн., квитанція від 03.12.2019 на суму 7000,00 грн., фіскальний чек від 03.12.2019 на суму 154,20 грн., фіскальний чек від 03.12.2019 на суму 141,55 грн., фіскальний чек від 03.12.2019 на суму 260,12 грн., фіскальний чек від 05.12.2019 на суму 175,34 грн., фіскальний чек від 06.12.2019 на суму 720,00 грн., фіскальний чек від 06.12.2019 на суму 525,11 грн., фіскальний чек від 08.12.2019 на суму 3,50 грн., фіскальний чек від 09.12.2019 на суму 814,99 грн., фіскальний чек від 09.12.2019 на суму 1108,62 грн., фіскальний чек від 10.12.2019 на суму 75,00 грн., фіскальний чек від 10.12.2019 на суму 83,83 грн., фіскальний чек від 11.12.2019 на суму 75,00 грн., фіскальний чек від 12.12.2019 на суму 1051,31 грн., фіскальний чек від 14.12.2019 на суму 1076,64 грн., фіскальний чек від 16.12.2019 на суму 226,00 грн., фіскальний чек від 16.12.2019 на суму 167,50 грн., фіскальний чек від 16.12.2019 на суму 158,71 грн., фіскальний чек від 18.12.2019 на суму 105,88 грн.
Фіскальний чек на суму 28 грн. 00 коп., судом до уваги не приймається, оскільки його ксерокопія нечитаєма, а також не містить дати (а.с. 95). Фіскальний чек, на суму 105 грн. 88 коп., до уваги судом не приймаються оскільки не містять назви товару за який була проведена оплата (а.с.119). Фіскальні чеки, що містяться на а.с. 117, 118, 120 повторюються.
Крім того, фіскальний чек на суму 569 грн. 06 коп. судом не визнається належним доказом по справі, оскільки оплата була проведена 02.12.2019 о 15 год. 25 хв., тоді як подія мала місце 02.12.2019, близько 18 год. 50 хв. (а.с. 94).
Решта заявленої до стягнення суми витрат на лікування потерпілим жодним чином не доведена.
З урахуванням таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимоги в частині стягнення витрат на лікування в сумі 16 722 грн. 05 коп.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 передав представнику потерпілого адвокату ОСОБА_10 52 550 грн. в рахунок часткового відшкодування за цивільним позовом ОСОБА_9 .. Дана обставина визнається цивільним позивачем, а також підтверджується відповідними розписками адвоката ОСОБА_10 про отримання від обвинуваченого вказаних коштів.
Таким чином суд вважає, що підстави для задоволення цивільного позову в частині стягнення витрат на лікування відсутні.
При вирішенні питання про задоволення позову у частині моральної шкоди, суд виходив з наступного.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням його здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд вважає, що заподіяння ОСОБА_6 потерпілому тілесних ушкоджень призвело до фізичного болю і фізичних страждань, а також до моральних страждань останнього, його переживань з приводу вчиненого по відношенню до нього злочину, настання негативних наслідків для здоров`я потерпілого, що порушило його нормальний життєвий ритм. Таким чином, потерпілому заподіяно моральну шкоду.
Між вказаним протиправним діянням відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілому наявний причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.
При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілого, характер фізичних та душевних страждань потерпілого, ступінь вимушених змін у його житті, їх тривалість, поведінку заподіювача шкоди, а тому, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого, окрім раніше сплаченої суми, на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
При вирішенні питання про задоволення позову у частині 300 000 грн. на відновлення здоров`я та проходження реабілітації, суд виходив з наступного.
Судом встановлено, що на момент подачі позову потерпілий не здійснював проходження реабілітації та не витрачав на таку реабілітацію будь-яких коштів, потерпілим не надано суду жодних медичних призначень, рекомендації лікарів та документів, які підтверджують вартість проходження реабілітації. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині відшкодування витрат на відновлення здоров`я та проходження реабілітації, задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_6 не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 3 819 (три тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн. 76 коп.
Речовий доказ: автомобіль Audi Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 вважати повернутим за належністю.
Арешт, накладений відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 19.07.2021 року скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1