Дата документу 04.04.2022 Справа № 314/2978/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/2978/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/687/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 4 квітня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

17.04.2020 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на проїжджій частині по АДРЕСА_3 , у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, під час сварки із ОСОБА_10 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, в ході якої потерпілий ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 не менше п`яти ударів кулаком в обличчя, спричинивши, згідно з висновком експерта № 39 від 05.06.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому носової кістки зі зміщенням уламків, який пов`язаний з розладом здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 дня, а тому кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також саден обличчя та синця в правій очноямковій ділянці, які як в сукупності, так і окремо, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, щоб зупинити такі дії ОСОБА_10 ОСОБА_7 , перебільшуючи відповідність небезпеки та характеру посягання на своє здоров`я та життя, діставши з кишені ніж, наніс правою рукою не менше трьох ударів в ліву скронево-привушну ділянку голови, праву бічну поверхню грудної клітини та в передню поверхню лівого стегна, спричинивши ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта № 47 від 09.06.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді різаної рани скронево-завушної ділянки голови із частковим пошкодженням зовнішнього слухового проходу, колото-різаної рани передньої поверхні верхньої третини лівого стегна, з ушкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин, які потребували хірургічного втручання первинної їх хірургічної обробки, та загоїлись з утворенням рубців, які як у сукупності, так і окремо, були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 доби, а тому кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також у вигляді колото-різаної рани правої половини грудної клітки, яка проникає в праву плевральну та черевну порожнини, з ушкодженням по ходу ранового каналу 8 сегмента печінки (торако-абдомінальне поранення), що ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану внутрішньочеревної кровотечі, яке як небезпечне для життя, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що явно не відповідало небезпечності та характеру посягань з боку потерпілого відносно обвинуваченого та обстановці захисту, перевищивши при цьому межі необхідної оборони.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд першої інстанції, дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів, що ОСОБА_7 вчинено відносно потерпілого ОСОБА_10 саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_7 мають бути перекваліфіковані на ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 17.04.2020 року.

Продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у розмірі 13440,34 грн.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.04.2020 року (справа № 314/1761/20, провадження № 1-кс/314/929/2020, № 1-кс/314/928/2020, № 1-кс/314/930/2020).

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність при кваліфікації діянь ОСОБА_7 . Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків та потерпілого, а також обвинуваченого ОСОБА_7 . Зокрема, свідок ОСОБА_11 надала показання суду, що троє хлопців ( ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ), які запитували у неї де живе ОСОБА_13 (за часом та місцем, безпосередньо перед вчиненням злочину), перебували у гарному настрої та жодних конфліктів, у тому числі закликів про допомогу не було. Також судом першої інстанції проігноровано як показання свідка ОСОБА_12 , так і самого ОСОБА_7 , наданими під час слідчого експерименту. Зокрема, як пояснили вказані особи безпосередньо перед конфліктом між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_12 взагалі сидів у машині та розважав дитину, який втрутився у конфлікт після того, як ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 ножових поранень. Таким чином, виключається необхідність захисту від нападу групи осіб ( ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ), про що пояснював ОСОБА_7 . Разом з тим, судом першої інстанції при аналізі показань не взято до уваги та не відображено у вироку те, що з пояснень усіх допитаних осіб, жодних предметів у руках ОСОБА_10 не було, що також виключає елемент самозахисту ОСОБА_7 за допомогою ножа. Існування самого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим не вказує на наявність неправомірного посягання та існування обстановки захисту для ОСОБА_7 .

Крім того, у судовому рішенні не зазначено, чому взято до уваги показання обвинуваченого щодо ініціювання нанесення ударів потерпілим ОСОБА_10 та не взято до уваги показання свідка ОСОБА_12 про те, що він бачив, як ОСОБА_10 лежить на спині, а ОСОБА_7 знаходиться над ним та наносить удари. Отже, перед безпосереднім нанесенням ОСОБА_7 ударів ножем ОСОБА_10 , реальної загрози здоров`ю або обставин, які б вказували на необхідність обвинуваченому захищатися, не існувало, а стан оборони, на який вказує ОСОБА_7 , є вигаданим внаслідок алкогольного сп`яніння.

Щодо наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень згідно з висновком СМЕ, суд не взяв до уваги наявність конфлікту між ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , який відбувся незадовго до вчинення злочину у іншому місці, про що свідчать як показання свідків, так і самого обвинуваченого. Даний конфлікт було вичерпано, з урахуванням показань свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що хлопці ( ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ), безпосередньо перед обставинами, які інкримінуються ОСОБА_7 , були у гарному настрої та не конфліктували.

Натомість, за наявності показань свідків та письмових доказів, суд послався на показання потерпілого щодо неможливості встановлення наявності саме умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень з мотивів того, що потерпілий чітко не пам`ятає обставини злочину, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо існування стану необхідної оборони, не підтверджено дослідженими доказами, судом першої інстанції при винесенні рішення не прийнято до уваги наявність фактично уявної оборони у діях ОСОБА_7 .

Також суд під час прийняття рішення не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно розуміючи характер і можливі наслідки для здоров`я людини внаслідок нанесення ножових поранень в життєво важливі органи (з урахуванням локалізації спричинених тілесних ушкоджень) під час раптово виниклих неприязних стосунків, умисно завдав декілька ножових поранень, а саме у праву половину грудної клітини, у передню поверхню верхньої третини лівого стегна та у скронево-завушну ділянку голови зліва, що свідчить про повне усвідомлення суспільної небезпечності свого діяння, спричинивши ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки, і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, що свідчить про наявність непрямого умислу ОСОБА_7 .

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.
Захисник у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги. Просив вирок суду залишити без змін.
Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що згоден із вироком суду першої інстанції, визнає себе винним за ст. 124 КК України.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_10 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги закону.

Відповідно до висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, яке підтримано прокурором під часу судового розгляду, він 17.04.2020 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, будучи особою, раніше судимою за скоєння тяжкого злочину, судимість за який не знята та не погашена в установленому законом порядку, перебуваючи на проїжджій частині по АДРЕСА_3 , у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_10 , тримаючи ніж у правій руці, наніс останньому один удар в праву бічну поверхню грудної клітини, один удар у передню поверхню лівого стегна та один удар в скронево-привушну ділянку голови зліва, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження, що виразилося, згідно з висновком експерта № 47 від 09.06.2020 року, у вигляді поранення правої половини грудної клітки, проникаюче в праву плевральну та черевну порожнини, з ушкодженням по ходу ранового каналу печінки (торако-абдомінальне поранення), яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану внутрішньочеревної кровотечі, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Так, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду останній свою вину у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав частково, зазначивши, що не заперечує факту нанесення ОСОБА_10 кількох ударів за обставин, зазначених в обвинувальному акті, однак не погоджується з кваліфікацією його діяння.

ОСОБА_7 зазначив, що не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а лише захищався від неправомірних дій останнього та його друга ОСОБА_12 , які першими розпочали бійку, крім того, боявся за дружину і сина, які перебували на місці події.

Пояснив, що 17.04.2020 року ввечері він прийшов до території школи в смт. Кам`яне Вільнянського (нині Запорізького) району Запорізької області, де перебував у компанії знайомих, разом вони вживали пиво. Приблизно о 19 годині туди на автомобілі «Нива» під`їхав ОСОБА_12 та його знайомий ОСОБА_10 , які підізвали його до себе і почали розпитувати про те, чому і хто обмовляє ОСОБА_12 , розповсюджує неправдиві відомості про його відношення до робітників. В процесі розмови почався конфлікт, спочатку словесний між ним та ОСОБА_12 , до якого потім приєднався ОСОБА_10 , у подальшому словесний конфлікт переріс у бійку, в ході якої ОСОБА_12 наніс йому по одному удару кулаком в обличчя та грудну клітину, а також один удар кулаком в обличчя наніс йому і потерпілий ОСОБА_10 . Пояснивши, що інформацію про неналежне ставлення ОСОБА_12 до робітників магазину він почув від своєї цивільної дружини ОСОБА_14 , він намагався втекти, однак його силою схопили ОСОБА_12 з ОСОБА_10 , заштовхали в багажник автомобіля, пояснивши, що разом поїдуть шукати його дружину, аби вона розповіла від кого почула неправдиві відомості про ОСОБА_12 . На запитання, де зараз знаходиться його дружина, він відповів, що у її сестри, яка проживає по АДРЕСА_3 , куди його і відвезли. Коли під`їхали за вказаною ним адресою, з двору вийшла його дружина ОСОБА_14 разом з їх спільним малолітнім сином та знайомим ОСОБА_15 . Відразу ОСОБА_10 наніс кулаком два удари в обличчя ОСОБА_15 , від яких той упав на землю, а піднявшись, відразу втік. В цей час ОСОБА_12 на підвищених тонах спілкувався з його співмешканкою. Скориставшись тим, що на нього ніхто не звертає уваги, він відійшов в сторону, дістав свій мобільний телефон і хотів викликати поліцію, однак його телефон виявився розрядженим. У цей час він почув крик свого сина і побачив, як ОСОБА_12 підхопив дитину, посадив його на водійське сидіння автомобіля і закрив двері. При цьому, дитина кричала і плакала. В цей же момент до нього підбіг ОСОБА_10 , вихопив з рук мобільний телефон, відкинув його кудись в сторону і наніс сильний удар кулаком в обличчя, зламавши йому ніс. Від удару він втратив рівновагу, а ОСОБА_10 його ще й штовхнув, в результаті чого він впав на землю на спину, а потерпілий сів на нього зверху та, утримуючи його, почав наносити удари кулаком в обличчя. Оскільки у нього в кишені лежав ніж, він дістав його та почав відмахуватися хаотично, він відчув, що поранив потерпілого. При цьому, обвинувачений пояснив, що не мав наміру спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження, просто таким чином намагався змусити останнього злісти з нього та перестати бити. Після цього до них підійшов ОСОБА_12 , який допоміг ОСОБА_10 піднятися, а сам, схилившись, намагався забрати у нього ніж, при цьому, наніс один удар в обличчя кулаком. Припускає, що саме у цей момент боротьби, коли ОСОБА_12 намагався вихопити у нього ніж, він міг випадково поранити останнього в руку та вухо. В подальшому, ОСОБА_12 вдалося вихопити у нього ніж, потім ОСОБА_12 підняв його та штовхнув в сторону автомобіля. Скориставшись тим, що ОСОБА_12 пішов до ОСОБА_10 , який присів на лаву біля паркану домоволодіння, він втік у провулок, де сховався, чекаючи, поки ОСОБА_12 з ОСОБА_10 поїдуть.

Показання обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні, відповідають показанням, наданим ним 28.04.2020 року під час проведення слідчого експерименту за його участю, в ході якого ОСОБА_7 вказав на лаву в сквері біля школи та пояснив, що 17.04.2020 року приблизно о 20 годині він знаходився у вказаному місці разом зі своїми знайомими. У цей час до вказаного місця на автомобілі «Нива» під`їхав ОСОБА_12 . Він був разом з ОСОБА_10 . Вказані чоловіки вийшли з автомобіля і покликали його до себе. В процесі розмови ОСОБА_12 наніс йому спочатку один удар кулаком лівої руки в обличчя справа, після чого ОСОБА_10 наніс йому один удар кулаком в ділянку правої брови, а потім ОСОБА_16 наніс йому ще один удар кулаком правої руки в груди. При цьому, ОСОБА_7 на макеті людини показав механізм нанесення йому ударів. Далі підозрюваний пояснив, що ОСОБА_12 заштовхнув його в салон автомобіля, пояснивши, що разом поїдуть шукати його дружину. Далі на пропозицію ОСОБА_7 всі учасники слідчого експерименту попрямували на вул. Зарічну в смт. Кам`яне, напрямок руху показував підозрюваний. Навпроти домоволодіння АДРЕСА_3 підозрюваний запропонував зупинити автомобіль. При цьому, ОСОБА_7 пояснив, що того дня його співмешканка знаходилась у гостях у своєї родички, яка проживає у будинку АДРЕСА_3 . Коли вони під`їхали за вказаною адресою, з двору вийшла його співмешканка ОСОБА_14 разом з їх спільним малолітнім сином та ОСОБА_15 . Поки ОСОБА_12 щось їй пояснював, ОСОБА_10 наніс кулаком правої руки два удари в обличчя ОСОБА_15 , від яких той упав на землю, а піднявшись, відразу втік. Скориставшись тим, що на нього ніхто не звертає уваги, він відійшов за автомобіль на дорогу з метою спробувати викликати співробітників поліції, однак його телефон виявився розрядженим. У цей час він побачив, як ОСОБА_12 вийшов з двору та на руках тримає його малолітнього сина, якого посадив до салону автомобіля на водійське сидіння. В цей же момент до нього підскочив ОСОБА_10 , вихопив телефон, відкинув його геть і наніс йому один удар кулаком в обличчя. Від цього удару він майже впав на землю, а коли відновив рівновагу, спробував втекти, однак ОСОБА_10 наздогнав його, підставив підніжку, від чого він впав на землю на спину. При цьому, ОСОБА_7 вказав на місце, де його наздогнав ОСОБА_10 . Далі, зі слів підозрюваного, потерпілий сів на нього зверху та, утримуючи його, почав наносити удари кулаком в обличчя. Таких ударів було два. Один з ударів прийшовся в ділянку носа, а другий у праву половину обличчя, ближче до правого ока. При цьому, на макеті людині він продемонстрував, як саме ОСОБА_10 наносив йому удари. Далі, зі слів підозрюваного, він згадав, що у нього в кишені лежав ніж, він дістав його та, утримуючи в правій руці, почав наносити вказаним ножем ОСОБА_10 удари, куди саме він не знає, але двічі ніж проникав у тіло. В ході слідчого експерименту ОСОБА_7 ліг на землю і продемонстрував, яким чином він наносив удари ножем ОСОБА_10 . Далі, зі слів підозрюваного, до них підбіг ОСОБА_12 , який допоміг ОСОБА_10 піднятися, а сам, схилившись, намагався забрати у нього ніж, при цьому, наніс один удав в обличчя кулаком правої руки, а лівою рукою він притримував його, не даючи змоги піднятися. Підозрюваний припускає, що саме у цей момент боротьби, коли ОСОБА_12 намагався вихопити у нього ніж, він міг випадково поранити останнього в руку та вухо. В подальшому, ОСОБА_12 таки вдалося вихопити у нього ніж, потім ОСОБА_12 підняв його та штовхнув в сторону автомобіля. Скориставшись тим, що ОСОБА_12 пішов до ОСОБА_10 , який присів на лаву біля паркану домоволодіння, він втік у провулок, де сховався, чекаючи, поки ОСОБА_12 з ОСОБА_10 поїдуть. Після цього, підійшов до співмешканки та сина і вони разом пішли додому (т. 3 а.п. 63-67).

За висновком експерта № 50-Д від 24.06.2020 року характер травмуючого предмету (ніж), а також частково локалізація зони травматичного впливу (тулуб, нижня кінцівка) та частково їх кількість (два) відповідають результатам проведеної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , таким чином, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень в ділянці тулуба та лівої нижньої кінцівки у ОСОБА_10 за обставин, зазначених ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту (т. 2 а.п. 196-202).

На підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, сторона обвинувачення посилалась на показання потерпілого, свідків та письмові докази.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що 17.04.2020 року він разом зі ОСОБА_12 приїхали в смт. Кам`яне, де зупинились біля школи. Там на лаві сиділи 4-5 осіб, серед яких був ОСОБА_7 , якого покликав ОСОБА_12 . ОСОБА_7 хвилин 15-20 спілкувався зі ОСОБА_12 з приводу роботи, він у розмову не втручався. Про що саме була розмова, він не пам`ятає, оскільки сам в той момент знаходився у стані алкогольного сп`яніння, взагалі події того дня він погано пам`ятає. Однак потерпілий зазначив, що ні він, ні ОСОБА_12 не наносили обвинуваченому ударів, не били його, силою не заштовхували у багажник. ОСОБА_7 самостійно сів у багажник, тому що конструкція автомобіля передбачала лише дві передні двері для водія та одного пасажира, оскільки їх було троє ОСОБА_7 і опинився у багажнику, куди сів добровільно. Після цього, вони втрьох поїхали дорогою, яку вказував обвинувачений, та зупинились біля одного з домоволодінь, звідки вийшла дружина ОСОБА_7 з дитиною. ОСОБА_12 спілкувався з жінкою, коли обвинувачений почав втручатися. В цей час заплакала дитина, тому ОСОБА_12 взяв хлопчика і посадив в автомобіль. Він же підійшов до ОСОБА_7 , попросив не втручатися у розмову, та, обійнявши, почав відводити в сторону за автомобіль, при цьому, наніс обвинуваченому два удари в грудну клітину, аби заспокоїти останнього. В якийсь момент він відчув як по нозі у нього потекла кров, а також відчув пекучий біль в правому боці. Наступні події він пам`ятає дуже погано.

Під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 29.05.2020 року останній пояснив, що 17.04.2020 року приблизно о 20 годині він разом зі ОСОБА_12 на автомобілі останнього приїхали в смт. Кам`яне. Біля приміщення школи вони зупинили автомобіль, оскільки саме там знаходився ОСОБА_7 . При цьому, потерпілий вказав на місце, де ОСОБА_12 зупинив автомобіль. Після цього, до них підійшов ОСОБА_7 , ОСОБА_12 почав з ним розмовляти, він у розмову не втручався. Також потерпілий пояснив, що на час приїзду в смт. Кам`яне він знаходився в стані алкогольного сп`яніння, тому частково не пам`ятає усі події, які відбулися після цього, однак пам`ятає, що ні він, ні ОСОБА_12 не наносили ОСОБА_7 ударів. Після цього, вони втрьох поїхали на АДРЕСА_3 . При цьому, до автомобіля ОСОБА_17 сідав самостійно, без будь-якого примусу. Далі потерпілий пояснив, що разом вони приїхали до одного з будинків, на який вказав ОСОБА_7 , вийшли з автомобіля. Потім до них вийшла жінка з маленьким хлопчиком. Під час розмови жінки зі ОСОБА_12 . ОСОБА_7 почав втручатися у їх розмову, а дитина плакати, тому ОСОБА_12 взяв хлопчика на руки і посадив в автомобіль на переднє водійське сидіння. Він же приобійняв ОСОБА_7 правою рукою за шию та почав відводити за машину, щоб останній не заважав розмові. При цьому, ОСОБА_7 почав висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, у відповідь на що він наніс ОСОБА_7 один удар кулаком лівої руки в обличчя і один удар кулаком лівої руки в область грудей, продемонструвавши на макеті людини механізм нанесення ударів. Далі пам`ятає, що у нього з лівої ноги потекла кров, він побачив в руці у ОСОБА_7 ніж, однак яким чином ОСОБА_7 наніс йому удар цим ножем не пам`ятає. Далі між ним та ОСОБА_7 виникла бійка, під час якої він наніс ОСОБА_7 приблизно 2 удари в обличчя кулаком руки, продемонструвавши на макеті людини механізм нанесення ОСОБА_7 ударів. Під час бійки він опинився на землі, відчув пекучий біль в правому боці, про що він повідомив ОСОБА_12 , який переніс його до автомобіля і відвіз до лікарні (т. 3 а.п. 49-53).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання з відеозаписом до нього 22.05.2020 року потерпілий ОСОБА_10 за зростом, рисами обличчя, статурою впізнав особу під № 3, яким є ОСОБА_7 , який 17.04.2020 року на вул. Зарічній в смт. Кам`яне Вільнянського (нині Запорізького) району Запорізької області спричинив йому ножові поранення (т. 3 а.п. 44-48).

За показаннями свідка ОСОБА_12 встановлено, що 16.04.2020 року він телефоном спілкувався з обвинуваченим ОСОБА_7 , якому запропонував роботу вантажником в належному йому магазині. Останній погодився на пропозицію працевлаштування. Також вони домовились про зустріч наступного дня о 6 годині ранку, він мав відвести його на роботу. З цією метою 17.04.2020 року вранці він приїхав в смт. Кам`яне, однак ОСОБА_7 не з`явився, не телефонні дзвінки не відповідав. Пізніше, близько обіду, обвинувачений сам передзвонив йому і повідомив, що відмовляється від запропонованої роботи, оскільки до нього дійшли чутки, що він не виплачує вантажникам заробітну плату, погано ставиться до них, ображає. Обурившись, він запропонував ОСОБА_7 зустрітися ввечері, аби дізнатися, чому і хто його обмовляє. Цього дня він зустрівся зі своїм товаришем ОСОБА_10 , разом з яким поїхав в смт. Кам`яне на зустріч з ОСОБА_7 . Зустріч відбулась біля школи. В ході розмови ОСОБА_7 пояснив, що інформацію про його неналежне ставлення до робітників він почув від своєї дружини. Обвинувачений погодився на пропозицію поговорити з його дружиною, з цією метою вони втрьох поїхали на АДРЕСА_3 , за адресою, яку вказав ОСОБА_7 . Також свідок пояснив, що розмова з обвинуваченим біля школи відбувалась на підвищених тонах, однак ні він, ні ОСОБА_10 не били обвинуваченого, силою не заштовхували у багажник. ОСОБА_7 добровільно і самостійно сів у машину. Приїхавши за адресою, яку вказав обвинувачений, вони втрьох вийшли з автомобіля, з території домоволодіння до них вийшла дружина ОСОБА_7 з малолітнім сином. Він розмовляв з жінкою, коли дитина розплакалась, він, з метою перемкнути увагу малюка, підняв його та посадив на водійське сидіння автомобіля, зачинивши двері. В цей час він побачив, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник конфлікт, який перейшов у бійку. Підійшовши поближче, він побачив, що ОСОБА_10 спиною лежав на землі, а обвинувачений знаходився зверху на ньому і наносив йому удари. Схопивши ОСОБА_7 за одяг, він відштовхнув останнього і почав допомагати ОСОБА_10 піднятися, коли відчув удар в область голови та пекучий біль у цьому місці. Він вихопив у ОСОБА_7 ніж, нанісши останньому при цьому кілька ударів в обличчя, після чого підняв ОСОБА_10 та відвіз до лікарні.

Під час проведення слідчого експерименту 18.04.2020 року за участю свідка ОСОБА_12 останній пояснив, що 16.04.2020 року він зателефонував ОСОБА_7 і запропонував йому роботу, оскільки в його магазині не вистачало вантажників. Останній погодився і вони домовились зустрітись вранці 17.04.2020 року в смт. Кам`яне, щоб він відвіз його на роботу. У вказаний день, вранці він приїхав в смт. Кам`яне і в умовленому місці прочекав ОСОБА_7 близько 40 хвилин, проте він так і не прийшов. Близько 11 години йому на мобільний телефон передзвонив ОСОБА_7 і повідомив, що відмовляється від запропонованої роботи, оскільки до нього дійшли чутки, що він, нібито, не платить своїм працівникам вчасно заробітну плату, якщо і платить, то не в повному обсязі. Обурившись наклепом, він запропонував ОСОБА_7 зустрітися ввечері, аби дізнатися, чому і хто його обмовляє. Приблизно о 19 годині він приїхав в смт. Кам`яне, де на вул. Центральній зустрівся з ОСОБА_7 . В ході розмови ОСОБА_7 пояснив, що інформацію про його неналежне ставлення до робітників він почув від своєї дружини. ОСОБА_7 погодився на пропозицію поговорити з його дружиною, з цією метою вони втрьох поїхали до нього додому. Зупинилися вони на вул. Зарічній, недалеко від місця, де проживає ОСОБА_7 . До них вийшла дружина ОСОБА_7 з малолітньою дитиною хлопчиком, який побачивши його автомобіль, став проситися посидіти в машині, тому він взяв його на руки і поніс до машини, де посадив на водійське крісло. В той момент, коли він розвернувся, щоб підійти до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які до цього з`ясовували між собою стосунки, то побачив обох чоловіків на землі, при цьому, ОСОБА_10 лежав на спині на землі, а ОСОБА_7 знаходився зверху. На вулиці вже було темно, тому він не розглянув хто кому завдає удари, але, на його думку, чоловіки наносили один одному обопільні удари по різних частинах тіла. Побачивши, що відбувається, він відразу підбіг до зазначених осіб і схопивши ОСОБА_7 за одяг, відкинув його від ОСОБА_10 , після чого він схилився над ОСОБА_10 і запитав, як він себе почуває, на що останній відповів, що у нього пече у боці. Він розвернувся лицем до ОСОБА_7 , щоб з`ясувати, що сталося, і в цей момент ОСОБА_7 , стоячи навпроти нього, правою рукою наніс йому удар в голову, а саме в область лівого вуха. Чим саме наніс удар, він не розгледів, однак відчув пекучий біль у цьому місці. Потім ОСОБА_7 спробував нанести йому ще один удар правою рукою і замахнувся, він же виставив перед собою ліву руку і тому удар ОСОБА_7 припав йому в передпліччя лівої руки. Після цього він правою рукою завдав ОСОБА_7 удар в обличчя, від якого той впав на землю, але при цьому потягнув його за собою, таким чином вони впали вдвох, при цьому він опинився зверху. Він перехопив руку ОСОБА_7 , відчув, що в його руці ніж. Він вихопив вказаний ніж, в цей момент ОСОБА_7 піднявся та втік, а він підійшов до ОСОБА_10 , підняв його та відвіз до лікарні (т. 3 а.п. 54-62).

З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що 17.04.2020 року вона з малолітнім сином була в гостях у сестри, яка проживає в АДРЕСА_3 . Разом з нею там був і її співмешканець ОСОБА_7 , який ввечері вийшов за цигарками до магазину, однак довго не повертався. Приблизно о 19 годині вона вже збиралась йди додому, коли почула, що до двору під`їхала машина. Вона з дитиною вийшла на вулицю, разом з нею вийшов ОСОБА_15 , який також був в гостях у її сестри. В цей момент вона побачила, як ОСОБА_10 ногою відчинив хвіртку паркану, відразу підійшов до ОСОБА_15 та наніс йому два удари в обличчя. Вийшовши на вулицю, вона побачила ОСОБА_7 , на обличчі якого була кров. В цей момент ОСОБА_12 почав задавати їй питання з приводу того, чому її чоловік не вийшов на роботу. Під час розмови зі ОСОБА_12 вона побачила, як ОСОБА_10 відвів ОСОБА_7 в сторону і почав бити. В цей момент дитина злякалась і закричала, ОСОБА_12 різко взяв її сина, відніс до машини і посадив всередину на місце водія, зачинивши двері. Потім побіг до ОСОБА_10 з ОСОБА_7 , вона ж пішла до машини і забрала дитину, почала заспокоювати сина. В цей момент вона чула звуки бійки, яка відбувалась між ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , самої бійки не бачила, оскільки надворі було вже темно, однак звуки бійки, ударів, які наносилися, було чутно. За яких обставин ОСОБА_10 були нанесені тілесні ушкодження вона пояснити не змогла, оскільки не бачила, лише пояснила, що в результаті у ОСОБА_7 був зламаний ніс та розбита брів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що 17.04.2020 року з дітьми знаходилась у парку поблизу школи. Приблизно о 19 годині туди прийшов ОСОБА_7 , який був «випивший». ОСОБА_7 розмовляв з ОСОБА_19 , коли під`їхала машина, з якої вийшли двоє чоловіків та покликали обвинуваченого. Розмова між ними та ОСОБА_7 була на підвищених тонах, вона чула звуки ударів, однак хто кого бив не бачила, оскільки на вулиці було темно, а в тому місці не було освітлення. Оскільки було вже досить пізно, вона з дітьми вирушила додому, бачила при цьому, що ОСОБА_7 знаходився в багажнику автомобіля і закривав лице руками, а біля машини вона бачила сліди крові. Після цього, приблизно через 1,5 години, до неї додому прийшов ОСОБА_7 разом з дружиною і сином, він був побитий, на його обличчі була кров.

Свідок ОСОБА_19 під час допиту пояснив, що 17.04.2020 року перебував у шкільному парку, куди приблизно о 19 годині прийшов ОСОБА_7 . Приблизно через 30 хвилин туди ж приїхали ОСОБА_12 з ОСОБА_10 . ОСОБА_7 підійшов до них, розмова між ними тривала приблизно хвилин 30, про що саме спілкувалися ОСОБА_7 зі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 він не чув, через деякий час чув лише звуки ударів, схожих на ляпаси, однак що саме відбувалось не бачив, оскільки було темно. Хотів втрутитися у конфлікт, однак дружина його відмовила. Після цього він з дружиною пішов до ОСОБА_18 додому. Приблизно через годину туди ж прийшов ОСОБА_7 з дружиною, при цьому обвинувачений був у крові, обличчя побите.

З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що 17.04.2020 року приблизно о 20 годині до її двору під`їхала машина, вона почула стукіт, коли вийшла з хати, побачила трьох чоловіків, які питали адресу ОСОБА_20 , на що вона відповіла, що вказана особа живе через кілька хат. Між чоловіками сутички, криків, бійок у її присутності не було.

Допитаний свідок ОСОБА_15 пояснив, що 17.04.2020 року він перебував у гостях у ОСОБА_20 , яка проживає по АДРЕСА_3 . Ввечері, приблизно о 23 годині у ворота постукали, коли він відчинив, відразу отримав два удари в обличчя, впав і втратив свідомість. Хто саме наніс йому удари не бачив, оскільки за двором відсутнє освітлення, однак пояснив, що бачив силуети трьох осіб.

Протоколом огляду місця події від 18.04.2020 року у присутності власника ОСОБА_12 оглянуто ділянку місцевості, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , на якій знаходиться автомобіль ВАЗ 2121 червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому на водійському сидінні виявлено та вилучено ніж складний чорного кольору із зображенням на рукав`ї у вигляді автоматичної зброї, набоїв та п`ятикінцевої зірки в колі, на лезі якого міститься напис «GRAND WAY», загальною довжиною приблизно 23 см, довжиною клинка приблизно 10 см, найбільша ширина клинка 3 см, у розкладеному стані з нашаруванням речовини бурого кольору (т. 2 а.п. 10-22).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 18.04.2020 року під час огляду ділянки проїжджої частини по АДРЕСА_3 , на відстані приблизно 5,7 м від хвіртки домоволодіння АДРЕСА_3 вліво, на ґрунті виявлено сукупність плям, капель та мазків рідини бурого кольору. Загальний радіус місцевості (частини дороги), де виявлені сліди речовини бурого кольору складає приблизно 2 м. За допомогою металевої частини ножиць зроблено зішкріб речовини бурого кольору з ґрунту проїжджої частини, який з місця події вилучено (т. 2 а.п. 30-40).

За протоколом огляду від 18.04.2020 року та фототаблицею до нього свідок ОСОБА_12 у приміщенні службового кабінету № 43 Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 17, добровільно видав одяг, що належить ОСОБА_10 , у який останній був одягнутий 17.04.2020 року під час спричинення йому ножового поранення, а саме: камуфляжні штани з просоченням речовини бурого кольору, футболку сірого кольору з просоченням речовини бурого кольору та кофту спортивну чорного кольору (т. 2 а.п. 42-46).

Згідно протоколу затримання ОСОБА_7 від 17.04.2020 року під час затримання слідчим проведено обшук ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено: джинси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, пару кросівок темного кольору з білими вставками зі слідами речовини бурого кольору та кофту сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору (т. 2 а.п. 204-206).

Відповідно до висновку експерта № 47 від 09.06.2020 року у ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: різана рана скронево-завушної ділянки голови із частковим пошкодженням зовнішнього слухового проходу, колота-різана рана передньої поверхні верхньої третини лівого стегна, з ушкодженням по ходу ранового каналу м`яких тканин, які потребували хірургічного втручання первинної їх хірургічної обробки, та які загоїлись з утворенням рубців; колото-різана рана правої половини грудної клітки, з локалізацією її в проекції 9-10 ребер по правій передній паховій лінії, яка проникає в праву плевральну та черевну порожнини, з ушкодженням по ходу ранового каналу 8 сегмента печінки (правої частки) (торако-абдомінальне поранення), яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею (при лапаротомії виявленням 1500 мл крові в черевній порожнині) та пневмотораксом справа (скупченням вільного повітря в правій плевральній порожнині). В стаціонарі потерпілому ОСОБА_10 17.04.2020 року було проведено оперативне втручання: «Верхньо-серединна лапаротомія, ушивання рани правої долі печінки, гемостаз, санація та дренування черевної порожнини, дренування грудної порожнини справа по Белау». З огляду на обставини справи, розміри ран, наявність ранових каналів (які були виявлені при первинній хірургічній обробці ран та оперативному втручанні, вказані в наданих медичних документах) можна висловитись про те, що дані рани є різаними та колото-різаними, могли бути заподіяні в результаті не менш ніж трьох травматичних впливів твердим (-ми) предметом (-ами), який володіє ріжучими та колючо-ріжучими властивостями. Травматичні впливи прийшлись в ліву скронево-привушну ділянку голови, праву бічну поверхню грудної клітини та в передню поверхню лівого стегна. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 кваліфікуються: поранення правої половини грудної клітки, яке проникає в праву плевральну та черевну порожнини, з ушкодженням по ходу ранового каналу 8 сегмента печінки (торако-абдомінальне поранення), яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану внутрішньочеревної кровотечі як небезпечне для життя, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження; враховуючи розміри ран (вказані в медичних документах) та розміри рубців, з утворенням яких загоїлись рани голови та лівого стегна вказані рани, як у сукупності, так і окремо, були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 доби, а тому кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. За даними наданих медичних документів вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворились 17.04.2020 року. Таким чином, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 в строк (17.04.2020 року) та за обставин, вказаних ним при огляді та в постанові слідчого (т. 2 а.п. 60-65).

За висновком експерта № 39 від 05.06.2020 року при огляді ОСОБА_7 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом носової кістки зі зміщенням уламків, травматична припухлість м`яких тканин носу; садна обличчя, верхніх кінцівок; синець в правій очноямковій ділянці. Садна на обличчі та верхніх кінцівках у ОСОБА_7 утворились в результаті не менше п`яти травматичних впливів твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, під кутом, відмінним від 900, синець в правій очноямковій ділянці в результаті одного травматичного впливу твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею; закритий уламковий перелом носової кістки зі зміщенням уламків в результаті одного травматичного впливу твердим тупим предметом, які припали у вказані ділянки. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 кваліфікуються: садна, синець на обличчі, садна верхніх кінцівок, як в сукупності, так і окремо, зазвичай викликають розлад здоров`я не більше ніж на 6 днів, а тому кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; закритий уламковий перелом носової кістки зі зміщенням уламків, який, зазвичай, пов`язаний з розладом здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 дня, а тому кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. За даними огляду та наданих медичних документів вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворились 17.04.2020 року. Враховуючи дані медичних документів, а також морфологічні характеристики ушкоджень, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в строк (17.04.2020 року) та за обставин, вказаних ним при освідуванні та в постанові слідчого (т. 2 а.п. 68-69).

Згідно з висновком експерта № 55 від 02.07.2020 року за даними огляду та наданих медичних документів у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: рана лівої вушної раковини; рана нижньої третини лівого передпліччя, які потребували хірургічного втручання первинної їх хірургічної обробки, ушивання та які загоїлись з утворенням рубців. З огляду на обставини справи, розміри ран (які були виявлені при первинній хірургічній обробці ран, вказані в наданих медичних документах) можна висловитись про те, що дані рани є різаними, могли бути заподіяні в результаті двох травматичних впливів твердим (-ми) предметом (-ами), який володіє ріжучими властивостями. Травматичні впливи прийшлись в ділянку вушної раковини, внутрішню поверхню лівого передпліччя. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_12 кваліфікуються: рана лівої вушної раковини; рана нижньої третини лівого передпліччя, які потребували хірургічного втручання первинної їх хірургічної обробки, ушивання та які загоїлись з утворенням рубців, як в сукупності, так і окремо, були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 дня, а тому кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 в строк (17.04.2020 року) та за обставин, вказаних ним при освідуванні та в постанові слідчого (т. 2 а.п. 75-76).

Висновком експерта № 8-350 від 27.05.2020 року встановлені генетичні ознаки зразка букальних клітин потерпілого ОСОБА_10 (об`єкт № 1), підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт № 2), свідка ОСОБА_12 (об`єкт № 3) та визначено, що домінуючі генетичні ознаки слідів крові людини на клинку ножа збігаються з генетичними ознаками зразка букальних клітин потерпілого ОСОБА_10 . Домінуючі генетичні ознаки клітин з ядрами на рукав`ї ножа збігаються з генетичними ознаками зразка букальних клітин підозрюваного ОСОБА_7 .

Висновком експерта № 1360 від 22.05.2020 року у зішкрібі з ґрунту (об`єкт № 1), вилученому з місця події, встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), яким є потерпілий ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 125-127).

Відповідно до висновку експерта № 1359 від 22.05.2020 року в двох марлевих тампонах зі змивами обох рук підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), яким є сам підозрюваний ОСОБА_7 . Домішка крові потерпілого ОСОБА_21 і (або) свідка ОСОБА_12 не виключається, як кожного окремо, так і при змішуванні їх крові (т. 2 а.п 133-135).

Висновком експерта № 1362 від 25.05.2020 року в плямах на спортивній куртці, футболці та штанах у камуфляжний малюнок потерпілого ОСОБА_10 встановлена наявність крові людини з домішкою поту та виявлені антигени, що не виключає змішування крові і поту потерпілого ОСОБА_10 з кров`ю або з виділеннями (піт) осіб свідка ОСОБА_12 і (або) крові підозрюваного ОСОБА_7 , як кожного окремо, так і при змішуванні її, при наявності у них на момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. У деяких плямах на одязі походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 виключається. (т. 2 а.п. 141-145).

Згідно з висновком експерта № 1361 від 25.05.2020 року на кофті та на поверхні правої кросівки підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), яким є потерпілий ОСОБА_10 . Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 виключається. У інших плямах на кофті, штанах з «джинсової тканини» та на підошві правої кросівки підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини з домішкою поту, яким є сам підозрюваний ОСОБА_7 . Домішка крові потерпілого ОСОБА_10 не виключається. Домішка крові свідка ОСОБА_12 також не виключається при наявності у нього на момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. У плямах на манжеті правого рукава кофти підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що могло бути при змішуванні крові осіб з різною груповою приналежністю, у тому числі і крові потерпілого ОСОБА_10 з кров`ю свідка ОСОБА_12 при наявності у нього на момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. Домішка крові і (або) виділень самого підозрюваного ОСОБА_7 не виключається. У плямах на штанах з «джинсової тканини» підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), яким є свідок ОСОБА_12 , при наявності у нього на момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 виключається. (т. 2 а.п. 151-154).

Відповідно до висновку експерта № 320 від 25.06.2020 року на представлених предметах одягу потерпілого ОСОБА_10 , а саме спортивній куртці, футболці та брюках, загалом виявлено 9 пошкоджень. Пошкодження № 1 на спортивній куртці і відповідне йому за локалізацією пошкодження на футболці, які складають єдиний «рановий канал», є колото-різаними з переважанням ріжучого компоненту і утворилося від дії плаского одностороньогострого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо. Пошкодження № 2 на спортивній куртці було спричинено пласким одностороньогострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо. Ширина частини, що занурилась, склала не менш 15 мм. Виявлені 4 лінійні розриви на передній половинці праворуч представлених брюк виникли внаслідок перерозтягнення (відцентрової дії тупих предметів) тканини. Досліджений Г-подібний розрив на передній половинці ліворуч виник в результаті перерозтягнення тканини внаслідок зачепу. Морфологічні особливості дослідженого лінійного пошкодження на передній половинці брюк ліворуч вказують на те, що воно є колото-різаним, імовірно, з переваженням ріжучого компоненту і утворилося від дії плаского одностороньогострого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо. Зважаючи на морфологічні характеристики досліджених пошкоджень (за винятком розривів, що були описані окремо) на представлених предметах одягу, які утворилися внаслідок дії колюче-ріжучого знаряддя і неможливість проведення експериментально-порівняльного дослідження, даний ніж, за формальною ознакою, у якості можливого знаряддя нанесення досліджених пошкоджень не виключається (т. 2 а.п. 160-169).

Суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази з дотриманням ст. 94 КПК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 , що викладені в обвинувальному акті за ч. 1 ст. 121 КК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, органом досудового розслідування дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і протягом всього судового розгляду, дотримувався послідовної позиції, наполягаючи на тому, що він не починав першим конфлікт, першим не бив потерпілого ОСОБА_10 , а лише захищався від неправомірних дій останнього, які виразилися у нанесенні кількох ударів в обличчя, внаслідок яких він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому носу, синців та саден обличчя. Обвинувачений погоджувався, що, обороняючись від неправомірних дій потерпілого, він перевищив межі необхідної оборони і завдав ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, про що дуже шкодує.

На спростування позиції обвинуваченого про наявність у його діях ознак перевищення меж необхідної оборони стороною обвинувачення не було надано вагомих та переконливих доказів ні під час судового розгляду в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду.
При цьому, ні поряд із апеляційною скаргою, ні під час апеляційного розгляду прокурор не заявляв клопотань про повторне дослідження доказів в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, що могло б бути підставою для іншої оцінки доказів.
Одночасно судова колегія зауважує, що апелянтом не оспорюється вірність відображених місцевим судом показань потерпілого, свідків та письмових доказів.

Та, з показань потерпілого ОСОБА_10 достеменно не можливо встановити саме наявність у ОСОБА_7 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема, потерпілий під час допиту у суді, а також в ході проведення слідчого експерименту повідомляв, що події 17.04.2020 року він погано пам`ятає, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він не зміг пояснити коли саме, за яких обставин, чим ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження, пояснивши лише, що у певний момент відчув пекучий біль у правому боці. Однак, потерпілий не заперечував, що фактично він розпочав конфлікт, приобійнявши ОСОБА_7 правою рукою за шию, відвівши в сторону та нанісши ОСОБА_7 один удар кулаком лівої руки в обличчя і один удар кулаком лівої руки в область грудей. Наступні події, потерпілий зазначав, що не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_12 пояснював, що дійсно між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відбувся конфлікт, який перейшов у бійку, однак самої бійки та обставин, за яких обвинувачений наніс потерпілому ножові поранення він не бачив, оскільки події відбувались ввечері, на вулиці вже було темно, а місце, де відбувалась бійка, не освітлювалося, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_14 , яка також підтвердила, що ОСОБА_10 відвів ОСОБА_7 в сторону, наносячи, при цьому, удари останньому, далі бійки вона також не бачила через відсутність освітлення у тому місці, де знаходились потерпілий та обвинувачений. Однак, свідок ОСОБА_14 також підтвердила, що чула характерні звуки ударів.

Крім того, за поясненнями свідка ОСОБА_12 , наданими під час допиту в суді першої інстанції та під час слідчого експерименту, коли він підійшов ближче, побачив бійку між обвинуваченим та потерпілим, після чого, відкинувши ОСОБА_7 , відразу почув скаргу ОСОБА_10 на біль у боці. Тобто, на момент, коли свідок ОСОБА_12 підійшов до обвинуваченого та потерпілого, останньому вже були нанесені ножові поранення.

Допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 підтвердили, що на обличчі ОСОБА_7 після зустрічі зі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 були наявні тілесні ушкодження, про що також свідчить висновок експерта № 39 від 05.06.2020 року, згідно з яким при огляді ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому носової кістки зі зміщенням уламків, травматичної припухлості м`яких тканин носу, саден обличчя, верхніх кінцівок, синця в правій очноямковій ділянці. Цим же висновком встановлено, що вказані тілесні ушкодження могли утворитись в строк (17.04.2020 року) та за обставин, вказаних ОСОБА_7 . Крім того, вказані тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі та верхніх кінцівках у ОСОБА_7 утворились в результаті не менше п`яти травматичних впливів твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, синець в правій очноямковій ділянці в результаті одного травматичного впливу твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею; закритий уламковий перелом носової кістки зі зміщенням уламків в результаті одного травматичного впливу твердим тупим предметом, які припали у вказані ділянки.

Отже, експертизою визначено, що ОСОБА_7 було нанесено не менше семи ударів в обличчя та верхні кінцівки, що не узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 . Зокрема, ОСОБА_10 зазначав, що при спілкуванні поблизу школи ні він, ні ОСОБА_16 не били ОСОБА_7 . Вказане підтвердив і ОСОБА_12 . А на АДРЕСА_3 ОСОБА_10 , за його словами, наніс два удари обвинуваченому в обличчя та грудну клітину. ОСОБА_12 ж пояснював, що намагаючись забрати у ОСОБА_7 ніж, він наносив йому два удари в область обличчя.

Про факт нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 свідчить також і висновок експерта № 1362 від 25.05.2020 року, відповідно до якого на одязі потерпілого ОСОБА_10 також виявлена кров ОСОБА_7 .

Таким чином, колегія суддів, з огляду на чисельну перевагу з боку потерпілого та фактичне нанесення обвинуваченому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, погоджується з твердженням місцевого суду про те, що у ОСОБА_7 були реальні підстави побоюватися за своє здоров`я та життя.

Інші письмові докази (висновки експертиз, протоколи огляду місця події, протокол пред`явлення для впізнання тощо), надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні судом першої інстанції, свідчать лише про факт спричинення ОСОБА_7 . ОСОБА_10 ножових поранень, внаслідок чого останньому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, який не заперечується обвинуваченим, однак будь-яких даних про обставини, за яких ці поранення ОСОБА_10 були спричинені, ці докази не містять.

На переконання колегії суддів, надані стороною обвинувачення докази підтверджують лише існування самого факту кримінального правопорушення, а не його кваліфікацію за ч. 1 ст. 121 КК України.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому органом досудового розслідування умисного спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій прояв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожній особі гарантується право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч. 2 ст. 36 КК України).

Право на необхідну оборону є природним правом кожної людини і його ніхто не може бути позбавлений, незалежно від можливості звернутися за допомогою до правоохоронних органів. Крім того, право на необхідну оборону є конституційним правом кожного громадянина України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Підстава для застосування необхідної оборони складається з двох елементів: суспільно небезпечного посягання та необхідності негайного відвернення чи припинення такого посягання.

Тобто, посягання повинно бути суспільно небезпечним і вчинятися людиною у вигляді намагання заподіяти шкоду.

Об`єктом посягання можуть виступати охоронювані законом права та інтереси особи, яка захищається, або іншої особи, суспільні або державні інтереси. До них належать: життя, здоров`я, особиста і статева свобода, честь і гідність особи, власність, недоторканість житла, а також інші права і законні інтереси особи, яка захищається, або іншої особи.

Посягання може відбуватися як із застосуванням фізичної сили, так і з використанням зброї, інших предметів, знарядь, тварин тощо.

Суттєвою обставиною суспільно небезпечного посягання є його тривалість в певний проміжок часу, протягом якого можливе застосування необхідної оборони.

Відповідно до роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», при розгляді справ даної категорії судам необхідно беззастережно додержувати вимог ч. 3 ст. 27 Конституції України і ст. 36 КК України, враховуючи те, що відповідно до закону кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Як роз`яснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Отже, перевищення меж необхідної оборони це умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди (тілесних ушкоджень), що явно не співмірна з небезпечністю вчиненого ним посягання або явно не відповідає обстановці захисту, що склалася.

На переконання колегії суддів, місцевий суд за наслідком розгляду кримінального провадження дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 , як особа яка захищалася, усвідомлюючи явну перевагу з боку ОСОБА_10 , як особи, що посягає, завдав йому тяжкого тілесного ушкодження, тобто заподіяв тяжку шкоду, явно більшу, ніж вона була необхідною і достатньою за обстановки, яка склалася, для захисту і негайного відвернення або припинення посягання потерпілого.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов, аналізуючи фактичні обставини справи, які знайшли своє підтвердження зібраними доказами та свідченнями потерпілого, свідків в судовому засіданні, а саме: суд прийняв до уваги фізичні дані потерпілого та обвинуваченого (вік, стан здоров`я), потерпілий та обвинувачений не мали вад із здоров`ям, мають невелику різницю у віці, фізично розвинуті приблизно на одному рівні, жоден з них не мав переваги у фізичній силі, але на боці потерпілого виступав свідок ОСОБА_12 , а крім того, як до безпосередніх інкримінованих подій за вказаною адресою, так і під час цих подій потерпілий наносив тілесні ушкодження обвинуваченому, проявляв агресію за чисельною перевагою зі свого боку та загалом був ініціатором цього конфлікту.
При цьому, районний суд обґрунтовано вказав, що обвинувачений, захищаючись від нападу потерпілого, мав при цьому можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, не перевищуючи межі необхідної оборони, однак при цьому наніс не менше трьох ударів в область голови, стегна та тулуба, спричинивши тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, не врахувавши при цьому силу своїх ударів, знаряддя кримінального правопорушення, та як наслідок заподіяв тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів, що ОСОБА_7 вчинено відносно потерпілого ОСОБА_10 саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_7 мають бути перекваліфіковані на ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів бере до уваги, що відповідальність за ст. 124 КК за заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст. 121 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони, визнається умисне заподіяння тому хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Крім того, слід зазначити, що обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є відповідна обстановка вчинення злочину - перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони.

З цього приводу Верховний Суд, зокрема у постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 759/4424/19 (провадження № 51-3753км21), неодноразово висловлював правову позицію про те, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

При цьому, слід мати на увазі, що для вирішення питання про кваліфікацію складу зазначеного злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Розмежування цих складів злочину здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Поза розумним сумнівом судом першої було правильно встановлено, що дії потерпілого ОСОБА_10 були безпосередньо спрямовані на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які фактично вимагали від обвинуваченого захисту.

Проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, а також врахувавши наявні у обвинуваченого ОСОБА_7 тілесні ушкодження, їх локалізацію та тілесні ушкодження потерпілого, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що в даному випадку ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони та перевищив її межі, а тому його дії місцевим судом вірно кваліфіковано за ст. 124 КК України.

На думку колегії суддів, таке правозастосування є правильним, адже вказана позиція місцевого суду ґрунтується на безпосередньо досліджених доказах, оцінених відповідно до правил ст. 94 КПК України. Крім того, вона не суперечить усталеній практиці й висновкам, викладеним у рішеннях та правових позиціях Верховного Суду. Отже, доводи в апеляційній скарзі прокурора про протилежне і про те, що, завдаючи тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений не перебував у стані перевищення меж необхідної оборони, є неприйнятними.

Посилання прокурора на показання свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що троє хлопців, які запитували у неї де живе ОСОБА_13 , перебували у гарному настрої та жодних конфліктів між ними не було, не спростовують обставин самої події, а тому не можуть спростувати і висновків суду про те, що ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 в результаті перевищення меж необхідної оборони під час захисту від протиправних дій потерпілого.

Твердження прокурора щодо неврахування показань свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих ними під час слідчого експерименту, про те, що ОСОБА_12 не приймав участі у конфлікті, а сидів у машині та розважав дитину, є надуманими та суперечать змісту протоколів слідчих експериментів, а також спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , які зазначали, що коли ОСОБА_12 спілкувався з ОСОБА_14 , дитина розплакалась, тому ОСОБА_12 взяв її та відніс до машини, а потім повернувся до ОСОБА_10 з ОСОБА_7 , між якими відбувалась бійка, та втрутився у конфлікт.

Доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги та не відобразив у вироку те, що у руках ОСОБА_10 жодних предметів не було, що виключає елемент самозахисту ОСОБА_7 за допомогою ножа, є непереконливим, з огляду на встановлену висновком експерта № 39 від 05.06.2020 року кількість нанесених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (не менше семи ударів в обличчя та верхні кінцівки), їх характеру, зокрема закритий уламковий перелом носової кістки зі зміщенням уламків, травматична припухлість м`яких тканин носу, а також показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який зазначав, що ОСОБА_10 першим наніс йому удар в обличчя, зламавши ніс, від чого він втратив рівновагу, а ОСОБА_10 в цей момент його ще й штовхнув, в результаті чого він впав на землю на спину, а потерпілий сів на нього зверху, та утримуючи його, почав наносити удари кулаком в обличчя. Оскільки у нього в кишені лежав ніж, він дістав його та почав відмахуватися хаотично, і відчув, що поранив потерпілого.

Слід додатково відмітити, що за висновком експерта № 50-Д від 24.06.2020 року не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень в ділянці тулуба та лівої нижньої кінцівки у ОСОБА_10 за обставин, зазначених ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме потерпілий був ініціатором бійки, а також про факт фізичного контакту між потерпілим ОСОБА_10 , свідком ОСОБА_12 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_7 , з іншого, що мало наслідком отримання тілесних ушкоджень як потерпілим, так і обвинуваченим.

Встановленими обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом покладено в основу вироку тільки показання обвинуваченого, а, окрім того, прокурором будь-яких доказів на спростування зазначених висновків суду протягом судового розгляду та апеляційного провадження не надано.

Доводи прокурора про те, що перед безпосереднім нанесенням ОСОБА_7 ударів ножем ОСОБА_10 реальної загрози здоров`ю або обставин, які б вказували на необхідність обвинуваченому захищатися, не існувало, а стан оборони, на який вказує ОСОБА_7 , є вигаданим внаслідок алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, сам потерпілий під час проведення слідчого експерименту пояснював про нанесення ним обвинуваченому тілесних ушкоджень безпосередньо під час отримання ним від ОСОБА_7 ножових поранень.
Свідок ОСОБА_12 також вказував про бійку між потерпілим та Макаренком під час отримання ОСОБА_10 ножових поранень.
Цей факт було підтверджено і свідком ОСОБА_14 , яка також вказала на наляканість сина, його крики та поміщення свідком ОСОБА_12 малолітнього сина до машини, зачинивши її двері, а потім повернення даного свідка до потерпілого і ОСОБА_7 .

Отже, сукупність вище наведених дій з боку потерпілого та свідка ОСОБА_12 призвели до обґрунтованого висновку суду першої інстанції, як таких, що надавали обвинуваченому права захищатися від нападу. При цьому місцевий суд вірно встановив, що ОСОБА_7 мав можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, не перевищуючи межі необхідної оборони, однак при цьому наніс не менше трьох ударів в область голови, стегна та тулуба, спричинивши тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, не врахувавши при цьому силу своїх ударів, знаряддя кримінального правопорушення, та як наслідок заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, перевищивши межі необхідної оборони.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про наявність в діях ОСОБА_7 непрямого умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі, що наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли утворитись під час конфлікту між ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , який відбувся незадовго до вчинення злочину у іншому місці, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки як вбачається з показань обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_14 , приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_3 , між ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розпочався конфлікт, який перейшов у бійку.

Показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що хлопці ( ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ), безпосередньо перед обставинами, які інкримінуються ОСОБА_7 , були у гарному настрої та не конфліктували, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, не спростовують наявність конфлікту та бійки між ними в подальшому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції, зважаючи на те, що показання обвинуваченого та потерпілого в іншій частині подій, а саме, щодо того, хто на кого напав, обставин нанесення один одному тілесних ушкоджень, явно суперечать одні одним, а самі ці особи є зацікавленими і мають протилежний процесуальний інтерес, дійшов обґрунтованого висновку, що для вирішення питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та прийняття рішення про достовірність однієї з повідомлених версій подій, показання потерпілого та обвинуваченого підлягають оцінці виключно у сукупності з іншими дослідженими судом доказами.

З огляду на сукупність наявних у справі доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів доходить висновку, що, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними показання обвинуваченого в частині обставин кримінального правопорушення, відсутності умислу на завдання тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, поклавши їх в основу вироку, та не взявши до уваги показання потерпілого в частині, яка суперечить сукупності доказів у справі, а саме, показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_14 , письмовим доказам у справі.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив обставини подій, які відбулись 17 квітня 2020 року, визнавши версію нападу, про яку повідомив обвинувачений, достовірною, оскільки саме вона узгоджується з сукупністю наявних та досліджених судом доказами.

Встановивши наведені вище обставини, врахувавши характер дій потерпілого, наслідком яких є заподіяння тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визнав дії потерпілого, як очевидно суспільно небезпечні, які реально посягали на здоров`я обвинуваченого, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 мав гарантоване законом право на захист від такого посягання, проте, захисні дії обвинуваченого, поєднані із безпосереднім застосуванням ножа для нанесення ним проникаючих тілесних ушкоджень явно не відповідали характеру та ступеню суспільної небезпечності посягання з боку потерпілого, діями якого не було завдано тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , а тому, обвинувачений, перебуваючи на певному етапі у стані необхідної оборони, перевищив її межі.

Вищенаведені встановлені судом обставини спростовують доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду про обставини нападу на ОСОБА_7 з боку потерпілого ОСОБА_10 та нанесення останньому у зв`язку з цим тілесних ушкоджень, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за результатами судового розгляду доведено, що 17.04.2020 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на проїжджій частині по АДРЕСА_3 , умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, що явно не відповідало небезпечності та характеру посягань з боку потерплого відносно обвинуваченого та обстановці захисту, перевищивши при цьому межі необхідної оборони, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 на ст. 124 КК України.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає безпідставними й доводи апеляційної скарги прокурора про те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в оскаржуваному вироку, зроблений судом, не відповідає фактичним обставинам та за своїм змістом базується на показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 . Окрім того, такі доводи прокурора спростовуються змістом оскаржуваного вироку.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів окремо зауважує, що зміст апеляційної скарги вказує на незгоду прокурора із оцінкою доказів районним судом.

Між тим внаслідок відсутності відповідного клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України щодо повторного дослідження доказів, дотримуючись вимог ст.ст. 22, 23, 26 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів та засад змагальності і диспозитивності, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості в інший спосіб, який до того ж вочевидь погіршує правове становище обвинуваченого, оцінити докази.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 за ст. 124 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4