В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000006 від 26 травня 2015 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, військовозобов`язаного, одруженого (на утриманні малолітня дитина), працюючого в ДП «Тиврівський райагроліс», мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України,

також за участі прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення та кваліфікація кримінального правопорушення, встановленого досудовим слідством
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 26 травня 2015 року за частиною другою статті 364 КК України, в ході досудового розслідування встановлено наступне.
ОСОБА_3 , обіймаючи посаду державного реєстратора реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, будучи державним службовцем тринадцятого рангу сьомої категорії посад, 13 травня 2015 року у період часу з 8 год 28 хв до 8 год 38 хв в смт Тиврів Вінницької області, з метою одержання іншою особою неправомірної вигоди від своїх протиправних дій, умисно всупереч інтересам служби використав своє службове становище, провівши незаконні реєстраційні дії щодо юридичної особи СТОВ «Поділля» (, місцезнаходження : вул.50-річчя Жовтня, 8 с.Строїнці Тиврівського району Вінницької області), внаслідок чого завдав істотної шкоди охоронюваним законом правам ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що потягли тяжкі наслідки у вигляді заподіяння вказаним особам матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, за наступних обставин.
Відповідно до наказу начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 4 лютого 2014 року №127/6 ОСОБА_3 призначений на посаду державного реєстратора реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, а наказом від 12 грудня 2014 року №1969/6 йому присвоєно черговий тринадцятий ранг державного службовця сьомої категорії посад з 15 грудня 2014 року.
Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою 6 лютого 2014 року, ОСОБА_3 у своїй роботі повинен керуватися Конституцією України, кодексами та Законами України, у тому числі Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі-Закон).
Відповідно до статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_3 є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення та є представником влади, який наділений правом у межах своєї компетенції пред`являти вимоги, а також приймати рішення у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, обов`язкові для виконання фізичними і юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості.
Так, ОСОБА_3 , здійснюючи свої повноваження 31 березня 2015 року отримав від засновників СТОВ «Поділля» ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 письмові заяви, згідно з якими вони проінформували ОСОБА_3 про відкликання своїх заяв від 25 березня 2015 року про вихід зі складу засновників СТОВ «Поділля» та передачу своїх часток у статутному капіталі вказаного товариства на користь ОСОБА_9 , звертаючись із проханням не здійснювати будь-які дії стосовно державної реєстрації змін до установчих документів СТОВ «Поділля» щодо набуття права власності на частки у статутному капіталі товариства ОСОБА_9 ..
У подальшому ОСОБА_3 2 квітня 2015 року отримав від директора СТОВ «Поділля» ОСОБА_5 пакет документів, на підставі яких цього ж числа провів реєстраційну дію, якою були внесені зміни до установчих документів (статуту) СТОВ «Поділля», про що внесено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за номером 9000207. При цьому ОСОБА_3 рішень про залишення поданих ОСОБА_5 документів без розгляду, або відмови у проведенні реєстраційної дії відповідно до Закону, не приймав.
Згідно з проведеними змінами до статуту СТОВ «Поділля» в новій редакції від 2 квітня 2015 року, засновниками вказаного товариства є ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 з рівними частками у розмірі 12,5% кожен та СТОВ «Поділля» у розмірі 50%.
Достовірно знаючи про вказані зміни, ОСОБА_3 , знаходячись на робочому місці за адресою Вінницька область, Тиврівський район, смт Тиврів, вул. Леніна, 47, всупереч встановленого статтею 31 Закону порядку скасування реєстраційних дій та за відсутності будь-якого судового рішення про це, діючи з метою одержання ОСОБА_9 неправомірної вигоди, 13 травня 2015 року о 8 год 28 хв. умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем, провів незаконну реєстраційну дію за номером 0000200 «Скасування реєстраційної дії (для виправлення помилок)» по відношенню до дії «Державна реєстрації змін до установчих документів юридичної особи» за номером 9000207 від 2 квітня 2015 року, щодо юридичної особи СТОВ «Поділля».
Одночасно з цим до ОСОБА_3 звернулася фізична особа ОСОБА_9 , яка не була наділена повноваженнями діяти від імені СТОВ «Поділля» та надала йому пакет документів за відсутності оригіналу установчих документів (статуту) СТОВ «Поділля» з відміткою про його державну реєстрацію з усіма змінами, чинними на дату подачі документів, а також не надала інформації про оприлюднення повідомлення про втрату всіх, або частини зазначених оригіналів установчих документів (статуту).
При цьому ОСОБА_3 , знаходячись на робочому місці за адресою Вінницька область, Тиврівський район, смт Тиврів, вул. Леніна, 47, всупереч вимогам абзацу четвертого частини одинадцятої статті 29 Закону щодо обов`язковості надання йому зазначених вище документів, маючи реальну можливість та обов`язок прийняти рішення про залишення без розгляду поданих ОСОБА_9 документів не в повному обсязі, з метою отримання ОСОБА_9 неправомірної вигоди у формі набуття нею права власності на корпоративні права СТОВ «Поділля», умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем 13 травня 2015 року о 8 год 38 хв. провів незаконну реєстраційну дію за номером 1000207 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи СТОВ «Поділля»».
Внаслідок проведених ОСОБА_3 вищевказаних реєстраційних дій, до установчих документів (статуту) СТОВ «Поділля», внесені зміни, згідно з якими новим власником (засновником) вказаного товариства, із часткою в розмірі 100% статутного капіталу зареєстровано ОСОБА_9 ..
Вказаними діями ОСОБА_3 попередні власники (співзасновники) СТОВ «Поділля» ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позбулися права власності на частки у статутному капіталі вказаного товариства розміром 12,5% балансовою вартістю 3228937,0 грн, чим спричинено потерпілим матеріальної шкоди на загальну суму 9686811,0 грн, розмір якої у 15906 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
Вищезазначені дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за частиною другою статті 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Дослідження доказів

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, не визнає. Надати показання відмовляється відповідно до статті 63 Конституції України. У судових дебатах просить його виправдати.

На підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, сторона обвинувачення посилається на показання потерпілих, свідків, письмові докази, дослідженням яких встановлено такі обставини.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 надає показання, що він, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 були засновниками СТОВ «Поділля». Всі вони особисто були власниками по 12,5 % статутного капіталу, це приблизно по 3 млн грн. У 2015 році на його адресу надійшла претензія від ТОВ «Остер» про погашення 11 млн грн, хоча СТОВ було винне 3 млн грн. Вони запросили до себе на збори 25 березня 2015 року засновника ТОВ «Остер» ОСОБА_9 , яка повідомила, що вони всі (засновники) повинні передати їй частки у статутному капіталі для погашення заборгованості. Всі були шоковані, тому погодились з нею. Прийняли про таку передачу рішення, винесли протокол № 89 та написали заяви про вихід зі складу засновників СТОВ «Поділля», а також передачу своїх часток у статутному капіталі на користь ОСОБА_9 . Після цих дій вони зрозуміли, що ОСОБА_9 ввела їх в оману. Юрист пояснив потерпілому, що він віддав свої корпоративні права. 31 березня та 1 квітня 2015 року засновники СТОВ відізвали через нотаріуса свої заяви про передачу ОСОБА_9 корпоративних прав, а також заяви державному реєстратору ОСОБА_3 з проханням не проводити ніяких дій стосовно державної реєстрації змін до установчих документів СТОВ «Поділля» щодо набуття права власності за іншою особою. 2 квітня 2015 року провели збори (протокол № 90) і скасували своє рішення від 25 березня 2015 року. Цього ж дня, чи наступного, зателефонували ОСОБА_9 і повідомили про відкликання своїх заяв про передачу своїх часток у статутному капіталі на її користь. Зробили це за допомогою нотаріуса. ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно та заявою про накладення арешту на частки у статутному капіталі, а він щоб скасувати. Суд своїм рішенням від 13 травня 2015 року скасував арешт на ці частки. Він та інші співвласники знову подавали заяву реєстратору, але той її не прийняв, і 13 травня 2015 року зареєстрував ОСОБА_9 як власника статутного капіталу СТОВ «Поділля». Вона відразу ж передала 50% ОСОБА_12 . В той же день відбувся рейдерський захват товариства, однак через годину припинився. Потерпілий звертався до суду з заявою про скасування цієї реєстрації, він «виграв» три суди, і 6 січня 2016 року у відповідному реєстрі було поновлено запис про всіх засновників товариства. В рішенні суду є посилання на те, що ОСОБА_3 неправильно провів реєстраційні дії за новим власником, за це йому винесли догану. Він діяв в інтересах ОСОБА_9 . Він не мав права проводити реєстрацію права власності за нею, так як вони подали відповідні заяви, і обвинувачений знав про це. Протокол № 89 від 25 березня 2015 року про їх вихід із складу засновників СТОВ та передачу ОСОБА_9 часток у статутному капіталі оскаржувався ними у суді, однак господарський суд встановив, що цей протокол дійсний. А коли він звернувся до суду щодо дійсності протоколу № 91, який скасовує протокол № 89, то господарський суд м.Рівне визнав його дійсним.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні надає показання, що він не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 . Дійсно, у 2015 році він писав заяву у нотаріуса, що відмовляється від своєї частки розміром 12,5% у статутному капіталі СТОВ «Поділля» на користь керівника підприємства «Остер» ОСОБА_9 . Всього їх було вісім засновників вказаного СТОВ. В товаристві був тяжкий фінансовий стан, тому вони в рахунок боргів передали свої частки «Остеру». Всі засновники погодились це зробити після обговорення. Десь через тиждень за вказівкою ОСОБА_5 всі вони подавали заяви про відкликання вказаних заяв про передачу своїх часток у статутному капіталі. У своїх заявах просили державного реєстратора ОСОБА_3 не здійснювати ніяких реєстраційних дій по відчуженню. Інші засновники СТОВ «Поділля» передали свої частки у статутному капіталі цьому товариству. Чи порушив його права обвинувачений своїми діями сказати не може. Вважає, що він сам винен, так як написав заяву про добровільну передачу своєї частки у статутному капіталі ОСОБА_9 директору ТОВ «Остер», з якою зі вказаного питання спілкувався потерпілий ОСОБА_13 .

Потерпіла ОСОБА_14 у судовому засіданні надає показання, що станом на 2015 рік вона була одним із засновників СТОВ «Поділля». На той час у товариства була велика заборгованість перед банками та іншими підприємствами, зокрема, ТОВ «Остер». Всі засновники на зборах вирішили віддати свої частки у статутному капіталі СТОВ, щоб погасити борги перед «Остером». Написали про це у нотаріуса відповідні заяви, через два дні за ініціативою ОСОБА_5 їх відізвали. Дії ОСОБА_3 вона особисто не оскаржувала. Чи писала заяву про злочин, не пам`ятає. Чому вона по справі потерпіла, не знає, заяви про це вона не подавала. Претензій з приводу викладених фактів ні до кого не має.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні надає показання, що він у 2015 році працював менеджером підприємства «Агро-Еталон» с.Василівка, є зятем потерпілого ОСОБА_5 . Щодо реєстраційних дій обвинуваченим ОСОБА_3 йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні надає показання, що він у 2015 році був начальником управління юстиції, ОСОБА_3 був його підлеглим. Заяви потерпілих на дії ОСОБА_3 до нього не надходили, конкретно про справу, що розглядається, йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні надає показання, що він у 2015 році займав посаду головного спеціаліста у відділі державної реєстрації. На дії державного реєстратора ОСОБА_3 була скарга, і він у складі комісії приймав участь у її перевірці, після якої комісією був складений акт, яким підтвердили виявлені порушення. ОСОБА_3 винесли догану.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні надає показання, що у 2015 році вона очолювала відділ державної реєстрації юридичних осіб головного управління юстиції. Вона брала участь у розгляді скарг на ОСОБА_3 . Всі факти викладені у відповідній довідці, до ОСОБА_3 були застосовані заходи дисциплінарного характеру.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні надає показання, що вона займає посаду державного реєстратора. У 2015 році у складі комісії брала участь у перевірці дій ОСОБА_3 . Конкретно всього не пам`ятає, але це були дії щодо СТОВ «Поділля». Висновків не пам`ятає, однак у відповідній довідці по результатам перевірки все викладено. На питання захисника пояснює, що перехід права власності на частку і внесення змін до реєстру це різні речі. Державна реєстрація прав це засвідчення факту набуття права власності, а перехід права власності відбувається на підставі договорів, наприклад, купівлі-продажу, і не є пов`язаним із внесенням змін до установчих документів.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні надає показання, що у 2015 році працювала помічним судді Тиврівського районного суду, приймала участь у складенні проектів ухвал про забезпечення позову та про скасування забезпечення позову, точно вона не пам`ятає. ОСОБА_3 знає як місцевого мешканця, він її особисто ні про що не просив.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надає показання, що вона познайомилась з державним реєстратором ОСОБА_3 , коли відносно нього було відкрите дане кримінальне провадження, точної дати не пам`ятає, однак це був 2015 рік. Вважає справу повністю сфабрикованою, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 містить 23 рази її прізвище і лише 3 рази прізвище ОСОБА_3 . Вона не зверталась до ОСОБА_3 в реєстраційну службу, від її імені діяли адвокати. Вона надавала адвокатам повний перелік документів, які були необхідні по законодавству 2015 року про державну реєстрацію, для реєстрації підприємств. На сьогодні не може впевнено сказати, чи є в неї оригінали цих документів, чи немає, але на той час в неї були оригінали заяв всіх восьми співвласників СТОВ «Поділля», протокол загальних зборів учасників, який ОСОБА_13 оскаржував, однак його було визнано дійсним за рішенням Тиврівського районного суду, яке апеляційний суд скасував, однак касаційний суд підтвердив дійсність протоколу. На той момент проводилась перевірка Мінюстом ОСОБА_3 , порушень в його роботі не було знайдено В СТОВ «Поділля» було вісім співзасновників, які мали рівні частки по 12,5 відсотків. Всі вісім чоловік написали та нотаріально посвідчили заяви про передачу своїх корпоративних прав на її користь та ОСОБА_13 їй привіз всі ці заяви, разом з протоколом загальних зборів співзасновників, де було чітко вказано, що всі вісім передають 100 відсотків корпоративних прав на її користь. Де і ким оплачувався реєстраційний збір, не може сказати, дата реєстрації 13 травня 2015 року, ким вносились дані до реєстраційної картки, сказати не може. Заяви співвласники СТОВ «Поділля» оформлювали самостійно 25 березня 2015 року в Тиврові, у приватного нотаріуса Смоляк. Ініціатором написання заяв співвласників був ОСОБА_13 , оскільки СТОВ «Поділля» мало досить великий борг перед належною їй компанією ТОВ «Остер», у якому вона є генеральним директором. Підприємства довгий час співпрацювали, і ТОВ «Остер», згідно з укладеним договором поставки, надавало в кредит СТОВ «Поділля» засоби захисту рослин, однак суму кредиту вони не змогли погасити, тому ОСОБА_21 приїхав до неї, запропонував стати інвестором, запросив її в с. Строїнці, куди вона приїхала 25 березня зранку, де зустрілась та поспілкувалась із всіма співзасновниками, і вони домовились, що в подальшому приймуть рішення - передавати їй свої корпоративні права, чи ні. У разі передачі їй корпоративних прав було узгоджено подальшу роботу без жодних змін до 1 червня 2015 року, кожен із співзасновників на її прохання мав написати листа, яким чином бачить подальший розвиток підприємства та передати їй. Ввечері 25 березня ОСОБА_13 приїхав з дочкою та дружиною до неї у офіс, що знаходиться на вул. Артема, 7, в м. Вінниці та передав пакет нотаріально завірених документів та листи від інших співзасновників. Борг СТОВ «Поділля» в такому випадку не погашався, оскільки корпоративні права їй передавали, як фізичній особі, а борг існував між юридичними особами. Така угода передбачала подальше фінансування СТОВ «Поділля» та подальший розвиток підприємства, з участю іншої юридичної особи. Статут СТОВ «Поділля» надавався при здійсненні реєстрації, однак в якій редакції - не знає; документів, які їй привіз та передав ОСОБА_13 , вона не перевіряла, оскільки вона не юрист і цим займались адвокати, а також тому, що довіряла йому в зв`язку із тривалою співпрацею. Вже пізніше, за наслідками проведеної перевірки Мінюстом відносно ОСОБА_3 , знає, що Статут був чи в старій редакції, чи була його копія, точно не пам`ятає. При поданні документів для проведення реєстрації 13 травня 2015 року їй не було відомо про проведену реєстрацію 2 квітня про зміну засновників. Їй стало відомо про таку подію в цьому році пізніше, протокол загальних зборів співзасновників нею оскаржувався в суді та визнаний недійсним, про що є судове рішення, реєстрація була залишена, є ухвала Вищого господарського суду, тому вона вважає, що в діях ОСОБА_3 немає жодних порушень. На той час по діючому законодавству право власності вважалось зареєстрованим з моменту написання та нотаріального посвідчення заяв співвласників. Вона не звернулась на наступний день та не зареєструвала своє право власності на СТОВ «Поділля», оскільки просто довіряла ОСОБА_5 , все ж 12 років співпрацювала з ним. Отже, після передачі їй статутного капіталу ТОВ «Остер» почало фінансування СТОВ «Поділля», було здійснено поставок на 3900000 грн засобів захисту рослин, додатково, незважаючи на борг, були завезені сажанці, але коли ОСОБА_13 звернувся до неї за коштами на пальне та інші потреби підприємства, то вона попросила фінансову документацію, щоб бачити рух коштів підприємства та розуміти куди і на що вона вкладає. Документів їй надано не було, було повідомлено, що бухгалтерію у програмі 1С підприємство не веде, а надано лише оборотно-сальдову відомість, де були від руки написані якісь цифри, місцями замальовані коректором та виправлені, що її, як інвестора, не влаштувало. Тому вона домовилась з ОСОБА_5 , що наступного дня на підприємство приїдуть для проведення негласного аудиту юристи, щоб перевірити документи та зрозуміти, в якому стані перебуває підприємство. Коли юристи приїхали та запитали кредитні договори, так як станом на травень 2015 року СТОВ «Поділля» було на межі банкрутства, були прострочені непогашені кредити двох банків та все майно підприємства перебувало в заставі у банків. На початок її роботи в підприємстві, вона оплатила всі штрафні санкції по кредитах, на що має підтверджуючі документи. Юристам документів ОСОБА_13 не надав, забрав головного бухгалтера та поїхав, потім він кілька днів не відповідав на телефонні дзвінки, і в подальшому вона дізналась, що 2 квітня була проведена реєстрація. Коли вона приїхала в с. Строїнці, то ОСОБА_13 відмовився від будь-яких пояснень та вигнав її з кабінету. Після чого вона зустрілась з іншими засновниками СТОВ «Поділля», які їй пояснили, що ОСОБА_13 їм повідомив, що помилився в Гур`євській, що вона їх обманула, забрала все майно, а їм залишила борги, і оскільки вони є співзасновниками та при отриманні кредиту в банку були поручителями, то у них можуть забрати все особисте майно, і тому їм треба відкликати свої заяви про передачу своїх часток ОСОБА_22 та писати на неї в прокуратуру заяви. Таким чином чотири співзасновники написали заяви про вихід зі СТОВ «Поділля», а інші чотири залишились, і ОСОБА_13 2 квітня провів незаконну реєстрацію по протоколу зборів №91, який рішеннями кількох інстанцій судів був визнаний недійсним. Вивчивши норми законів, вона зрозуміла, що 2 квітня реєстрація проведена незаконно. Корпоративні права на неї були зареєстровані, як на фізичну, а не юридичну особу. Після проведення реєстрації вона скористалась своїм правом власника та приїхала на підприємство, де ОСОБА_13 відмовився їй передавати документи, звинуватив у крадіжці печатки. Чотири співзасновники вийшли з підприємства, а інші троє продовжували з нею співпрацювати до 2018 року, конфліктів ні з ким не було. Співзасновники СТОВ «Поділля» відкликали свої заяви про передачу їй своїх корпоративних прав, оскільки повірили ОСОБА_5 , з яким пропрацювали багато років, стосовно того, що ОСОБА_9 їх обманула, забрала все майно підприємства, а їм залишила борги. Але в подальшому вона з ними працювала, то вони їй пояснювали, що злякалися і зробили так, як їм сказав ОСОБА_13 , щоб у них не забрали все приватне майно. Вона зверталась з позовною заявою до Тиврівського районного суду про визнання протоколу №89 дійсним, ОСОБА_13 подав апеляцію та апеляційний господарський суд скасував рішення суду першої інстанції, однак Верховний суд залишив рішення суду першої інстанції в силі. Не може зрозуміти, чому взагалі ОСОБА_13 так вчинив, після стількох років співпраці. Пояснення цій ситуації вона не має. На сьогодні їй відомо, що в подальшому засновники СТОВ «Поділля» скасували у нотаріуса свої заяви про передачу їй своїх корпоративних прав, однак на момент проведення реєстрації, тобто до 13 травня, вона про це не знала. Вважає, що ОСОБА_3 в даному випадку використано для завдання шкоди їй безпосередньо. З приводу відносин із ОСОБА_5 пояснює, що вважала його добрим другом, оскільки вирішувала з ним і виробничі і побутові питання, 12 років у них були гарні відносини. Не пішла реєструвати заяви співзасновників одразу, оскільки йому довіряла. ОСОБА_13 зіпсував їй останні шість років життя, оскільки вона була керівником підприємства, яке входило у десять найкращих підприємств на Україні, а в результаті отримала боргове підприємство із заставленим майном та великою кількістю боргів, і по зарплаті в тому числі. Юридично, з 2016 року вона немає відношення до СТОВ «Поділля». Жодної неправомірної вигоди внаслідок проведення державної реєстрації ОСОБА_3 вона не отримала. В подальшому ТОВ «Остер» не пред`являло до СТОВ «Поділля» жодних позовних вимог з приводу стягнення боргу, оскільки в процесі виробничої діяльності борг було погашено. Чи оскаржувались в судовому порядку дії державного реєстратора не знає.

Від допиту інших заявлених свідків обвинувачення ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 сторона обвинувачення у судовому засіданні під час судового слідства відмовилась.

Оцінка доказів

Оцінюючи показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_26 з точки зору їх належності, суд враховує, що ці свідки повідомили про свою необізнаність щодо реєстраційних дій обвинуваченого, а тому вважає їх неналежними.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердили про свою участь у комісії по перевірці дотримання законодавства державним реєстратором ОСОБА_3 , які встановили у його діях дисциплінарний проступок, за що йому була оголошена догана. Вчинення ОСОБА_3 цього дисциплінарного проступку знайшло підтвердження у постанові Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року. Тому показання цих свідків, які узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приймає до уваги як доказ вчинення обвинуваченим дисциплінарного проступку.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила своє звернення до державного реєстратора по питанню реєстрації змін до установчих документів, що не заперечується стороною обвинувачення, а також стороною захисту, яка вважає таке звернення правомірним. Тому суд приймає до уваги ці показання, оскільки вони підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, сторона обвинувачення посилається на такі письмові докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені, а саме:

- витяг від 26 травня 2015 року з кримінального провадження № 0000006 за частиною другою статті 364 КК України, з якого видно, що до прокуратури Тиврівського району 25 травня 2015 року надійшла заява ОСОБА_27 про те, що головний державний реєстратор реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції ОСОБА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно, в інтересах третіх осіб вніс зміни до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме без належних правових підстав було внесено зміни до складу засновників СТОВ «Поділля», змінено відомості про керівника СТОВ «Поділля», при цьому документи, які подавались для державної реєстрації змін до установчих документів 2 квітня 2015 року та сканувались державним реєстратором безпідставно видалено, а також незаконно скасовано реєстраційну дію від 2 квітня 2015 року з посиланням на помилку реєстратора, що спричинило тяжкі наслідки (т.2 а.с.117);

- заяву ОСОБА_5 від 19 травня 2015 року прокурору Вінницької області з проханням притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення злочинів, передбачених частиною першою статті 364, частиною другою статті 205-1, статтею 26, частиною другою статті 206-2 КК України (т.2 а.с.118-119);

- посадову інструкцію державного реєстратора реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області, затверджену 6 лютого 2014 року, порушення пункту 1.5 якої (виходячи із змісту обвинувального акту) вмінює ОСОБА_3 сторона обвинувачення, у якому зазначено, що ОСОБА_3 у своїй роботі повинен керуватися Конституцією України, кодексами та Законами України, у тому числі Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (т.2 а.с.121-124);

- копії : особової картки обвинуваченого, автобіографії, попередження про спеціальні обмеження, присяги держслужбовця, листа-ознайомлення із загальними правилами поведінки держслужбовця, наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду державного реєстратора, наказу про присвоєння йому чергового рангу (т.2 а.с.125-132);

- копію наказу № 622/8 від 10 червня 2015 року начальника Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, згідно з яким ОСОБА_3 притягнутий до дисциплінарної відповідальності, оголошена догана за неналежне виконання службових обов`язків. Наказом констатовані порушення норм законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 1) скасування реєстраційних дій про заміну складу учасників СТОВ «Поділля»; 2) реєстрація змін до установчих документів СТОВ «Поділля», які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, проведені у травні 2015 року на підставі документів, поданих не у повному обсязі; 3) зволікання з повідомленням правоохоронних органів про тиск та погрози (т.2 а.с.133);

- довідку №2 від 9 червня 2015 року про проведення виїзної перевірки за дотриманням державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_3 законодавства, якою виявлені порушення норм законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 1) надано згоду на підміну документів реєстраційної справи № 1_165_000207_27 ОСОБА_5 ; 2) скасування реєстраційних дій про заміну складу учасників СТОВ «Поділля" 02 квітня 2015 року; 3) реєстрація змін до установчих документів СТОВ «Поділля», які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, проведені у травні 2015 року на підставі документів, поданих не у повному обсязі; 4) зволікання з повідомленням правоохоронних органів про тиск та погрози. При проведенні перевірки комісія вказала, що встановлення факту підміни документів не належить до її повноважень, тому надавати оцінку цьому факту та скасування 13 травня 2015 року реєстраційних дій від 2 квітня 2015 року комісія вважає за неможливе. Отже, комісія встановила у діях ОСОБА_3 лише одне порушення заявником ОСОБА_9 не подано оригіналу установчих документів юридичної особи з відміткою про їх державну реєстрацію з усіма змінами, чинними на дату подання документів, внаслідок чого державному реєстратору треба було їх залишити без розгляду (т.2 а.с.134-139);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 6 липня 2015 року; опис речей і документів від 6 липня 2015 року, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді; оптичний носій інформації, одержаний з ПрАТ «Київстар» (т.2 а.с.140-143);

- клопотання ОСОБА_5 від 9 вересня 2015 року слідчому про виконання процесуальних дій відповідно до статті 220 КПК України, згідно з яким він просить долучити до кримінального провадження його заяву ОСОБА_3 від 31 березня 2015 року про відкликання нотаріальної заяви від 25 березня 2015 року (т.2 а.с.173), саму заяву про відкликання (т.2 а.с.174), такі ж клопотання і заяву потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.2 а.с.175-176, 177-178), а також протокол огляду цих заяв (т.2 а.с.179);

- відомості щодо майна обвинуваченого автомобіля ВАЗ-2107 (т.2 а.с.180-182);

- лист Міністерства юстиції України від 4 листопада 2015 року, в якому містяться роз`яснення певних положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», зокрема, державної реєстрації змін до установчих документів (т.2 а.с.183-184);

- положення про реєстраційну службу Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області за 2013 рік (т.2 а.с.186-188);

- копію постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до державного реєстратора ОСОБА_3 та інших про визнання протиправними дій та скасування записів, згідно з яким визнано протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_3 , що полягають у видалені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису від 02.04.2015 про затвердження статуту СТОВ «Поділля» () в новій редакції та у внесенні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів щодо СТОВ "Поділля" (): № 1000207 від 13.05.2015 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, № 3000207 від 13.05.2015 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, №2000207 від 13.05.2015 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; а також зобов`язано державного реєстратора Реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_3 скасувати у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців записи щодо СТОВ "Поділля" ( ): № 1000207 від 13.05.2015 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, № 3000207 від 13.05.2015 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, № 2000207 від 13.05.2015 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах. Судом, зокрема, установлено, що вчинені державним реєстратором Реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_3 дії, що полягали у внесенні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису щодо СТОВ "Поділля" № 1000207 від 13.05.2015 про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, за умови відсутності всіх необхідних для проведення державної реєстрації змін документів, є протиправними. Також, є протиправними і всі подальші реєстраційні дії, що були похідними від вищезазначеної, зокрема, щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників (запис № 3000207 від 13.05.2015) та щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (№ 2000207 від 13.05.2015) (т.2 а.с.190-203);

- копію постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року, якою визнано недійсним рішення загальних зборів засновників СТОВ «Поділля» від 25 березня 2015 року, оформлене протоколом № 89 (т.2 а.с.204-209);

- копію висновку судово-економічної експертизи № 14/8/2015 від 10 серпня 2015 року, якою визначена балансова вартість частки учасника ОСОБА_5 у власному капіталі (майні) СТОВ «Поділля» в сумі 3228,937 тис. грн.; з них: у зареєстрованому (пайовому) капіталі СТОВ «Поділля» - 17,062 тис. грн.; у прибутку СТОВ «Поділля» за 1 квартал 2015 року 22, 625 тис. грн.; у майні СТОВ «Поділля» - 3189,25 тис. грн (т.2 а.с.210-219);

- відомості, що характеризують особу обвинуваченого: довідка про судимість, довідка з лікарні, довідка про склад сім`ї, довідка-характеристика, службова характеристика, наказ від 17 грудня 2015 року про звільнення (т.2 а.с.220-226);

- протокол огляду документів від 6 листопада 2015 року (т.2 а.с.227) реєстраційної справи СТОВ «Поділля» на 190 аркушах, копія якої приєднана до кримінального провадження і міститься у томі 3 на а.с.1-190.

Суд, належним чином проаналізувавши докази, доходить висновку про те, що обвинувачення ОСОБА_3 за частиною другою статті 364 КК України не знайшло свого підтвердження, переконливих доказів винуватості обвинуваченого не надано, а доводи сторони обвинувачення стосовно його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є сумнівними.

При аналізі доказів сторони обвинувачення суд керується вимогами кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Згідно з приписами статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Досліджуючи та аналізуючи всі надані стороною обвинувачення письмові докази, суд констатує, що :

- витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань складаються слідчим та прокурором, в них реєструються, зокрема, кримінальні правопорушення (провадження) та облік прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження. Держателем Реєстру є Генеральна прокуратура України, тобто сторона обвинувачення. А тому відомості про злочини, викладені у цих витягах, не можуть бути доказом їх вчинення (т.2 а.с.117);

- заява потерпілого це суб`єктивний виклад особою фактів, яким саме вона дає оцінку, не завжди успішно інколи намагаючись перевести їх у площину кримінального права. А тому не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення (т.2 а.с.118-119);

- загальновідомим є той факт, що посадова інструкція це кадровий документ, що визначає організаційно-правове становище працівника в структурному підрозділі, що забезпечує умови для його ефективної праці, і її порушення тягне за собою дисциплінарну відповідальність. Яке порушення інструкції вчинив обвинувачений, стороною обвинувачення не зазначено. А тому ця інструкція не може бути доказом вчинення злочину (т.2 а.с.121-124);

- документи з особової справи ОСОБА_3 не свідчать про вчинення ним злочину, а є документами з особової справи обвинуваченого, підтверджуючі його повноваження як державного службовця, про що наразі не заперечується стороною захисту (т.2 а.с.125-132);

- наказ про оголошення ОСОБА_3 догани виданий на підставі довідки про перевірку його дій за неналежне виконання службових обов`язків. Цей наказ є чинним, не скасований, і свідчить про вчинення обвинуваченим дисциплінарного проступку, тому береться судом до уваги, хоча і викладається досудовим слідством, як кримінальне правопорушення (т.2 а.с.133, 134-139);

- прокурор у судовому засіданні не повідомив щодо належності доказів: протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 6 липня 2015 року; опису речей і документів від 6 липня 2015 року, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді; оптичного носія інформації, одержаного з ПрАТ «Київстар», від дослідження подальших документів на а.с.144-172 (протоколи огляду дисків, додатки до них) відмовився. Тому ці документи також відкидаються судом (т.2 а.с.140-143);

- клопотання потерпілих слідчому про виконання процесуальних дій і їх заяви про відкликання попередніх заяв підтверджують лише намагання відкликати свої попередні заяви про вихід зі складу засновників СТОВ «Поділля», і не узгоджуються з частиною 6 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» у редакції, чинній на час зазначених подій, згідно з якою державний реєстратор залишає без розгляду документи, подані для внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі у разі, якщо йому надійшло рішення суду щодо заборони проведення реєстраційних дій, яке набрало законної сили, а не, зокрема, заяви про відкликання попередніх заяв (т.2 а.с.173-179);

- документ про належність ОСОБА_3 автомобіля ВАЗ-2107 підтверджує, що обвинувачений дійсно є власником вказаної автівки. Однак санкція частини другої статті 364 КК України не передбачає конфіскацію майна. Відсутні у кримінальному провадженні також і позови потерпілих про відшкодування шкоди. Тому цей «доказ» суд також вважає неналежним, оскільки він ніяк не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (т.2 а.с.180-182);

- листи Мінюсту не встановлюють норм права, а носять інформаційний характер, тому не можуть використовуватись досудовим слідством як підґрунтя доказу вчинення кримінальних правопорушень і не є доказом у розумінні статті 84 КПК України (т.2 а.с.183-184);

- положення про реєстраційну службу Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області за 2013 рік по суті є локально-правовим актом, що визначає основні правила організації та діяльності структурного підрозділу Тиврівського районного управління юстиції, і не містить відомостей про вчинення чи не вчинення обвинуваченим кримінально-карних дій (т.2 а.с.186-188);

- окружним адміністративним судом встановлене лише одне порушення, допущене державним реєстратором ОСОБА_3 : відсутність всіх необхідних для проведення державної реєстрації змін документів (оригіналу статуту), за що і отримав дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Це рішення від 16 вересня 2015 року, яке залишене в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року, приймається судом до уваги, як доказ вчинення обвинуваченим дисциплінарного проступку (т.2 а.с.190-203);

- постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року, якою визнано недійсним рішення загальних зборів засновників СТОВ «Поділля» від 25 березня 2015 року, оформлене протоколом № 89, постановлена через чотири місяці після вчинення обвинуваченим реєстраційних дій, тому на момент їх вчинення це рішення загальних зборів вважалось дійсним і правомірно приймалось до уваги державним реєстратором при вчиненні вказаних вище реєстраційних дій, тому і відкидається судом як доказ вчинення злочину (т.2 а.с.204-209). Тим більш, що ця постанова скасована Вищим господарським судом України постановою від 8 грудня 2015 року, яка залишила в силі рішення Господарського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року про відмову у визнанні вказаного рішення загальних зборів недійсним (т.2 а.с.110-114). Ця постанова Вищого господарського суду, яка відсутня у кримінальному провадженні і «невигідна» слідству, надана стороною захисту (т.2 а.с.101);

- кримінальне провадження, що розглядається, має № 0000006. А у висновку судово-економічної експертизи № 14/8/2015 від 10 серпня 2015 року зазначений № 0000145. І у цьому висновку підкреслюється, що проведена вона за результатами судово-економічної експертизи документів у кримінальному провадженні № 0000145. Відомості про призначення такої експертизи у кримінальному провадженні № 0000006 відсутні. Тому суд не приймає до уваги висновок вказаної експертизи і вважає його недопустимим доказом, оскільки він отриманий не у порядку, встановленому КПК України. Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №127/25394/18 зробив висновок, що оскільки докази були здобуті в результаті проведення слідчих дій в одному кримінальному провадженні, це унеможливлює подальше їх використання в іншому провадженні та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими. Отже, досудовим слідством не встановлена та не підтверджена кваліфікуюча ознака частини другої статті 364 КК України тяжкі наслідки (т.2 а.с.210-219).

Аналіз встановлених досудовим слідством обставин

Частина друга статті 364 КК України передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (рішення від 25 січня 1996 року у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

З обвинувального акту вбачається, що 31 березня 2015 року ОСОБА_3 отримав заяви засновників СТОВ «Поділля» - ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відкликання заяв від 25 березня 2015 року про вихід із складу засновників СТОВ «Поділля» та передачу своїх часток у статутному капіталі ОСОБА_9 , а також прохання не здійснювати будь які дії стосовно державної реєстрації змін до установчих документів СТОВ «Поділля» щодо набуття права власності на частки у статутному капіталі ОСОБА_9 . В вину ОСОБА_3 ставиться те, що він, отримавши 2 квітня 2015 року від ОСОБА_5 відповідні документи, провів реєстраційну дію, якою вніс зміни до установчих документів (статуту) СТОВ «Поділля», після чого засновниками товариства стали ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 з рівними частками у розмірі 12,5% кожен та СТОВ «Поділля» у розмірі 50%. Не приймаючи при цьому рішень про залишення поданих ОСОБА_5 документів без розгляду або відмови у проведенні реєстраційної дії відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі Закон).

Підстави залишення державним реєстратором без розгляду документів, які подані для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, передбачені частиною одинадцятою статті 29 Закону в редакції, чинній на момент вказаних подій.

Підстави для відмови у проведенні цієї реєстраційної дії передбачені статтею 30 Закону з посиланням на частину першу статті 27.

Так, державний реєстратор зобов`язаний залишити без розгляду документи, які подані для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, якщо : документи подані за неналежним місцем проведення державної реєстрації; документи не відповідають вимогам, які встановлені частинами першою, другою, четвертою, п`ятою та сьомою статті 8, частиною п`ятою статті 10 цього Закону; документи подані не у повному обсязі; документи подано особою, яка не має на це повноважень; до державного реєстратора надійшло рішення суду щодо заборони у проведенні реєстраційних дій.

Підставами для відмови у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи є: невідповідність відомостей, які вказані в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації юридичної особи, відомостям, які зазначені в документах, що подані для проведення державної реєстрації юридичної особи; невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону; порушення порядку створення юридичної особи, який встановлено законом, зокрема: наявність обмежень на зайняття відповідних посад, встановлених законом щодо осіб, які зазначені як посадові особи органу управління юридичної особи; невідповідність відомостей про засновників (учасників) та кінцевого бенефіціарного власника (контролера) (бенефіціарних власників (контролерів)) юридичної особи відомостям щодо них, які містяться в Єдиному державному реєстрі; наявність обмежень щодо вчинення засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженою ними особою юридичних дій, які встановлені абзацом четвертим частини другої статті 35 цього Закону; наявність в Єдиному державному реєстрі найменування, яке тотожне найменуванню юридичної особи, яка має намір зареєструватися; використання у найменуванні юридичної особи приватного права повного чи скороченого найменування державного органу або органу місцевого самоврядування, або похідних від цих найменувань, або історичного державного найменування, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України; невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону щодо найменування окремих видів юридичних осіб (банк, кредитна спілка, недержавний пенсійний фонд тощо); встановлена іншими законами заборона використання у найменуванні юридичної особи певних термінів, абревіатур, похідних термінів. Відмова у проведенні державної реєстрації юридичної особи з інших підстав не допускається.

Досудовим слідством не вказано, які саме порушення яких статей Закону допустив обвинувачений. А у зазначених нормах Закону відсутня така підстава залишення без розгляду документів, які подані для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, як відізвання своїх раніше поданих заяв. Немає такої підстави і у переліку підстав для відмови у проведенні такої реєстраційної дії.

Далі досудове слідство зазначає, що ОСОБА_3 всупереч встановленого статтею 31 Закону порядку скасування реєстраційних дій та за відсутності будь якого судового рішення про це, діючи з метою одержання ОСОБА_9 неправомірної вигоди, 13 травня 2015 року умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем, провів незаконну реєстраційну дію за номером 0000200 «Скасування реєстраційної дії (для виправлення помилок)» по відношенню до дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» за номером 9000207 від 2 квітня 2015 року щодо юридичної особи СТОВ «Поділля».

Статтею 31 Закону визначений порядок скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи на підставі судового рішення та порядок проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, пов`язаних з приведенням їх у відповідність із судовим рішенням.

Досудове слідство підкреслює, що ОСОБА_3 «всупереч встановленого статтею 31 Закону порядку скасування реєстраційних дій та за відсутності будь якого судового рішення про це» провів незаконну реєстрацію. Але положення цієї статті застосовуються тільки на підставі судового рішення, якого не було. Тому незрозуміло, як обвинувачений міг порушити вимоги цього порядку.

Далі досудове слідство зазначає, що одночасно з цим, тобто з вчиненням ОСОБА_3 незаконної реєстраційної дії, до нього звернулася фізична особа ОСОБА_9 , яка не була наділена повноваженнями діяти від імені СТОВ «Поділля», і надала йому пакет документів без оригіналу статуту товариства чи відомостей про його втрату. Мету такого звернення досудове слідство не зазначає.

При такому зверненні, йдеться далі в обвинувальному акті, ОСОБА_3 всупереч вимогам абзацу 4 частини одинадцятої статті 29 Закону щодо обов`язковості надання йому зазначених вище документів, маючи реальну можливість та обов`язок прийняти рішення про залишення без розгляду поданих ОСОБА_9 документів не в повному обсязі, з метою отримання ОСОБА_9 неправомірної вигоди у формі набуття нею права власності на корпоративні права СТОВ «Поділля», умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем 13 травня 2015 року о 8 год 38 хв. провів незаконну реєстраційну дію за номером 1000207 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи СТОВ «Поділля»». Внаслідок чого попередні власники (співзасновники) СТОВ «Поділля» ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позбулися права власності на частки у статутному капіталі вказаного товариства розміром 12,5% балансовою вартістю 3228937,0 грн, чим спричинено потерпілим матеріальної шкоди на загальну суму 9686811,0 грн, розмір якої у 15906 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Суд вважає, що ОСОБА_9 , звертаючись до державного реєстратора, була наділена повноваженнями діяти від імені СТОВ «Поділля» на підставі протоколу № 89 від 25 березня 2015 року та нотаріально завірених заяв засновників товариства про вихід та передачу своїх часток у статутному капіталі на її користь. Рішенням господарського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року (т.2 а.с.102-106), яке залишене в силі постановою Вищого господарського суду України від 8 грудня 2015 року (т.2 а.с.110-114), в задоволенні позову ОСОБА_5 та інших про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників СТОВ «Поділля» №89 від 25 березня 2015 року, яким передано частки у статутному капіталі СТОВ «Поділля» ОСОБА_9 , відмовлено. Суд прийшов до висновку про безпідставність заявлених вимог. Отже, на сьогоднішній день вказане рішення загальних зборів, оформлене протоколом № 89, є дійсним. А тому твердження обвинувачення про те, що ОСОБА_9 , звертаючись до державного реєстратора, не була наділена повноваженнями діяти від імені СТОВ «Поділля», і той діяв в її інтересах, є безпідставними і не приймаються судом до уваги.

Мотиви суду

Необхідною умовою для кримінальної відповідальності за вчинення кримінально караного діяння, передбаченого статтею 364 КК України, є мета одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Отримання такої неправомірної вигоди ОСОБА_9 , як зазначено у обвинувальному акті, пов`язане з перереєстрацією на неї права власності на 100% статутного капіталу. Однак, як було проаналізовано судом вище, звернення ОСОБА_9 до державного реєстратора було правомірним. Державний реєстратор ОСОБА_3 , провівши реєстраційні дії по її зверненню, порушив порядок реєстрації змін до установчих документів СТОВ «Поділля», які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, у травні 2015 року на підставі документів, поданих не у повному обсязі, зокрема, без наявності оригіналу статуту СТОВ «Поділля», за що і отримав догану.

В постанові Вінницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року суд зауважує, що з матеріалів реєстраційної справи видно, що на момент проведення реєстраційних дій 2 квітня 2015 року СТОВ "Поділля" надало державному реєстратору весь необхідний пакет документів, оформлених належним чином, для проведення державної реєстрації змін до установчих документів. Зазначене не заперечувалось і державним реєстратором, який в судовому засіданні пояснив, що на момент проведення реєстраційних дій 2 квітня 2015 року в нього були всі правові підстави для вчинення таких реєстраційних дій, оскільки заявником ОСОБА_5 від імені СТОВ "Поділля" було надано необхідний пакет документів (т.2 а.с.195). Суд встановив, що вчинені державним реєстратором Реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_3 дії, що полягали у внесенні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису щодо СТОВ "Поділля" № 1000207 від 13 травня 2015 року про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників, за умови відсутності всіх необхідних для проведення державної реєстрації змін документів, є протиправними. Також, є протиправними і всі подальші реєстраційні дії, що були похідними від вищезазначеної, зокрема щодо державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи щодо зміни складу або інформації про засновників (запис № 3000207 від 13 травня 2015 року) та щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (№ 2000207 від 13 травня 2015 року).

Розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства є судовим контролем за публічним управлінням, якому відводиться особлива роль у системі конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина, і не може свідчити про вчинення особою кримінально караного діяння.

Відповідно до статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені судом в ході судового розгляду кримінального провадження, як кожен сам по собі, так і в їх сукупності з точки зору допустимості, достатності та їх взаємозв`язку, не доводять поза розумним сумнівом того, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Стаття 25 КПК України зобов`язує прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до статті 9 КПК України.

За правилами статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених у статті 91 КПК України, покладається на прокурора.

Таким чином, обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд наголошує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відповідну правову позицію викладено у постановах : Великої палати Верховного суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 та від 5 червня 2019 року у справі № 392/1829/17; Об`єднаної Палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18; Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 910/10984/18 та від 11 червня 2020 року у справі № 910/10006/19.

Тобто, набуття права власності ОСОБА_9 на частку у статутному капіталі СТОВ «Поділля» відбулось не 13 травня 2015 року внаслідок неправомірних реєстраційних дій державного реєстратора ОСОБА_3 , як стверджує обвинувачення, а 25 березня 2015 року, коли засновники товариства написали заяви про вихід з числа таких та передачу своїх часток у статутному капіталі ОСОБА_9 , та на загальних зборах одностайно проголосували за це рішення, яке було оформлене протоколом № 89.

Суд наголошує, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15).

Тобто, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Так, у справі «Барбера, Мессегу та Джабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року (пункт 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного».

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року із подальшими змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують причетність обвинуваченого в інкримінованих злочинах і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до частини другої статті 62 Конституції України, частини другої статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України та частини четвертої статті 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад злочину, чи винен обвинувачений у вчиненні цього злочину.

Положенням частини першої статті 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 374 КПК України та пунктів 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року (з подальшими змінами), мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Аналізуючи перераховані вище докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, а тому ОСОБА_3 підлягає виправданню за вказаною статтею з цих підстав.

Мотиви ухвалення інших процесуальних рішень

Під час досудового слідства заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, запобіжний захід не обирався, цивільний позов не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись статтями 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України та виправдати у зв`язку з не доведенням вчинення цього кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького Апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілим, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_28