Справа № 761/2479/22
Провадження № 1-кс/761/1839/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 ,, погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 29.09.2021, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярки, Києво Святошинського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого на посаді лікаря зі спортивної медицини та ЛФК комунального некомерційного підприємства «Київський міський дитячий діагностичний центр» виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), інваліда II групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,

в с т а н о в и в:

у провадження слідчого судді 21.01.2022 надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 ,, погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000189 від 29.09.2021, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000189 від 29.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368; ч. 3 ст. 362 КК України.

18.01.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Підозра підтверджується даними, зокрема: протоколами допитів свідка ОСОБА_8 ; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) від 22.11.2021; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) від 10.01.2022 № 35; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) від 11.01.2022 № 42; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) від 11.01.2022 № 46; протоколами обшуків від 18.01.2022 у приміщенні комунального некомерційного підприємства «Київський міський дитячий діагностичний центр» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); речовими доказами у кримінальному провадженні (документи, грошові кошти, мобільний телефон) та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликана з метою запобігання ризикам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному іншим чином, вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовженню кримінального правопорушення, у яких підозрюється.

На переконання сторони обвинувачення існування вказаних ризиків підтверджується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, має стійкі соціальні зв`язки у середовищі осіб, що працюють у структурі некомерційного підприємства «Київський міський дитячий діагностичний центр» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а тому має можливість впливати на свідків, які ще не допитані, крім того вчинення вказаних кримінальних правопорушень стало можливим завдяки посадовому становищу ОСОБА_7 , доступу її до службових документів, а також до інформаційної системи «Helsi.me». Враховуючи викладене, наявний ризик знищення або переховування ОСОБА_7 документів, які можуть мати значення доказів у кримінальному провадженні, однак наразі не вилучені (або є тимчасово вилученими).
Також, ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, неналежно виконуючи процесуальні обов`язки підозрюваного шляхом неявки за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, невиконання законних вимог вказаних посадових осіб тощо.
А тому, на думку сторони обвинувачення застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою являється єдиним способом, передбаченим чинним законодавством.

Прокурор підтримав клопотання, з мотивів у ньому наведених та просив задовольнити його.

Захисник та підозрюваний заперечували щодо задоволення клопотання, зазначивши про те, що досудове розслідування здійснюється з порушенням підсудності, підозра повідомлена неналежним прокурором та є необґрунтованою, ризики наведені формально, ОСОБА_7 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, являється інвалідом ІІ групи, має сталі соціальні зв`язки.

Вивчивши клопотання та додатки до нього, заслухавши прокурора, захисників та підозрюваного, вивчивши документи долучені стороною захисту, слідчий суддя дійшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим частиною 2 цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

За змістом ч.ч.1-3 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Як убачається з матеріалів клопотання, відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудовим розслідувань 29.09.2021 року.

Так, ч. 7 ст. 214 КПК України, передбачено, якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з дня внесення таких відомостей з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до відповідного органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст.214 КПК України визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, належить до компетенції керівника органу досудового розслідування.

Статтею 110 КПК України установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова, вбачається із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст.214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла, і таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування.

Окрім того, відповідно до положень ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

При цьому, відповідно до положень ст. 36, ст. 110, ст. 217 КПК України виділення матеріалів досудового розслідування - це кримінальне процесуальне рішення, яке приймається прокурором під час дізнання чи досудового слідства і полягає у проведенні необхідних процесуальних дій у межах різних кримінальних проваджень, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень, та відомості про виділення матеріалів досудового розслідування заносяться прокурором до ЄРДР.

Згідно як з пунктом 12 ч. 2 Розділу П Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідування, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 6 квітня 2016 року із змінами, так і з пунктом 12 частини 2 Розділу П Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджене наказом Генерального прокурора за N 298 від 30 червня 2020 року, при виділенні з кримінального провадження матеріалів щодо окремої особи у випадку вчинення кримінального правопорушення групою осіб (усіма її членами) відомості про правопорушення у Реєстрі обліковуються у новоствореному кримінальному провадженні з присвоєнням нового номера. При цьому використовується реквізит «виділено».

Із системного аналізу норм КПК України вбачається, що при виділенні матеріалів кримінального провадження відомості про нього вносяться до ЄРДР на загальних підставах з наданням окремого номеру провадження, з призначенням, відповідно до вимог КПК України, слідчого або групи слідчих та процесуального керівника або групи прокурорів.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належне джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. При цьому в аспекті належного суб`єкта необхідно розглядати, у тому числі, й слідчого та прокурора.

У випадку здійснення слідчим чи прокурором, які не визначені відповідно до вимог кримінального процесуального закону як такі, що проводитимуть досудове розслідування та здійснюватимуть процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених статтями 36, 40 КПК, слідчі та процесуальні дії здійснюються неналежним суб`єктом.

Так, згідно постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000189 від 29.09.2021, від 01.10.2021 за підписом заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , визначено групу прокурорів, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_10 .

Як убачається з тексту підозри вказане кримінальне правопорушення вчинено на території Дарницького району м. Києва, а відтак в силу положень ч. 1 ст. 218, ст. 216 КПК України підслідне органу досудового розслідування місце знаходження у Дарницькому районі м. Києва.

Однак, в порушення вказаних вимог прокурор ОСОБА_11 не здійснив вказаних дій, а продовжував здійснювати самостійно досудове розслідування, починаючи з 29.09.2021. Лише 17.01.2022 у вказаному кримінальному провадженні винесено постанову про призначення групи слідчих за підписом Заступника начальника відділення СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 .

Суд, також звертає увагу на те, що протоколи НСРД складались за дорученням прокурора, а не за дорученням органу досудового розслідування, а тому можна дійти висновку, що у даному кримінальному провадженні був відсутній слідчий.

Так, слідчий суддя проаналізувавши документи, що містяться в матеріалах клопотання дійшла висновку, що прокурором в даному кримінальному провадженні не дотримано вимог ч 7 ст. 214 КПК України, тобто вказані матеріали кримінального провадженні не направлені до відповідного органу для організації проведення досудового розслідування.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 сторона обвинувачення посилається на зібрані у кримінальному провадженні докази, перелік яких наведений у клопотанні, про що судом також зазначено вище.

Проаналізувавши долучені стороною обвинувачення до клопотання матеріали, приходжу до висновку, що вони не містять будь-яких даних, які б поза розумним сумнівом свідчили про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, та які б могли переконали неупередженого спостерігача, що останній можливо вчинив даний злочин.

Зокрема, у наданих слідчому судді матеріалах, у тому числі в повідомленні про підозру, не міститься об`єктивних даних на підтвердження вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Більше того, слід звернути увагу на те, як саме викладено фактичні обставини кримінального правопорушення у тексті повідомлення про підозру.

Так, зі змісту повідомлення про підозру слідує, зокрема, що ОСОБА_13 інкриміновано участь за попередньою змовою групою осіб. При цьому, в повідомленні про підозру зазначено перелік осіб, які входили до складу групи осіб.

Натомість, до матеріалів доданих до клопотання відсутні відомості про повідомлення про підозру осіб, що входили до складу групи осіб.

Крім того, з обставин кримінальних правопорушень, що викладено у повідомленні про підозру, де фігурує ряд прізвищ осіб, не вбачається про обізнаність останнього у злочинних планах такої групи осіб.

Показання свідка, протоколи допиту, якого долучено до клопотання, не містять даних, які б свідчили про причетність ОСОБА_13 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таких відомостей не міститься і в інших доданих до клопотання доказах.

При цьому, слід звернути увагу, що не дивлячись на те, що слідчий суддя під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, оцінюючи наявність обґрунтованої підозри, не повинен оцінювати докази як це має здійснювати суд під час здійснення судового провадження, і не має робити такі висновки, які б свідчили про доведеність винуватості або недоведеність винуватості особи у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, однак, зважаючи на положення ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням наведеного вище, стороною обвинувачення не доведено наявності обґрунтованої підозри, а також в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України наявності вагомих доказів причетності ОСОБА_13 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Тобто у даному випадку, виходячи із положення п.3 ч.3 ст. 132 КПК України, взагалі не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_13 .

Окрім того, у клопотанні та в судовому засіданні прокурор зазначив, що підставами для застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, інших членів злочинної організації; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом із тим, відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» та у рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Оцінюючи дані про наявність ризиків можливої неправомірної процесуальної поведінки ОСОБА_7 на які послався прокурор, приходжу до висновку, що в судовому засіданні не доведено, що зазначені ризики, дійсно мають місце.

Беручи до уваги наведене, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності не притягався, працює, має постійне місце проживання та реєстрації, що в сукупності свідчить про недоведеність та про формальне наведення стороною обвинувачення ризиків.

Отже, прокурором не доведено всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

А тому, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 , та відсутності ризиків, заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що під час судового розгляду прокурором не доведено обґрунтованості підозри поза розумним сумнівом та наявності ризиків, тобто всіх обставин зазначених у ч. 1 ст. 194 КПК України, у відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у задоволенні клопотання.

Керуючись, ст.ст. 2, 3, 14, 17, 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 199,309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 29.09.2021, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголосити 26.01.2022 о 08 год. 05 хв.

Слідчий суддя