УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року

м. Харків

Справа № 638/1078/22
Провадження № 1-кп/638/997/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 14 січня 2022 року, та № 0000027 від 05 січня 2022 року,

стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України;

у с т а н о в и в:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 14 січня 2022 року та № 0000027 від 05 січня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід залишено без змін - у вигляді тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор, продовжено строк дії запобіжного заходу до 14 серпня 2022 року включно з можливістю внесення суми застави, визначеною ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2022 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 14 січня 2022 року та № 0000027 від 05 січня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, об`єднані в одне судове провадження.

Призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту у об`єднаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, в якому просив продовжити строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів.

Клопотання прокурора обгрунтовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в цьому кримінальному провадженні, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення - злочину.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав з наведених в ньому підстав та просив його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечувала, просила застосувати домашній арешт або зменшити розмір застави.

Обвинувачений у судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечував, просив обрати стосовно нього домашній арешт, також заявив клопотання, в якому просив суд зменшити розмір застави, посилаючись на те, що має незадовільний стан здоров`я.

Водночас захисник та обвинувачений зазначили про те, що належних доказів та документів на підтвердження своїх доводів, зокрема стану здоров`я, наразі не мають, оскільки необхідно звернутися до установи з відповідними запитами та для їх отримання необхідний час.

Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання та дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема статей 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Згідно з частиною першою статті 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до частини другої, третьої статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, судом враховується, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, продовжують існувати, а саме: можливість спроб обвинуваченого переховування від суду, незаконно впливами на потерпілих та свідків в цьому кримінальному провадженні, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення - злочину.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Прокурором доведено, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу, наразі не зменшилися та продовжують існувати, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд враховує, що передбачені п. п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України ризики продовжують існувати, а також сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання винуватим у злочині, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був засуджений за корисливі злочини, останній раз 25 грудня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова, за частиною другою статті 185, частиною другою статті 15, частиною другою статті 185, частиною другою статті 190, частиною першою статті 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, до затримання не був працевлаштований, відповідно не мав законних джерел отримання прибутку, осіб на утриманні не має, не має міцних родинних зв`язків, відповідно, перебуваючи на свободі може продовжити злочинну діяльність, також враховано, що його матеріальний стан незадовільний, злочинна діяльність багатоепізодійна.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено, суд доходить висновку, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити ще на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2022 року включно.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, заявлені стороною обвинувачення ризики наразі продовжують існувати та не зменшилися, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що на даній стадії судового провадження наявні правові підстави для продовження застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло цілодобово або в певний період доби, суд виходить з того, що у випадку наявної загрози життю та/або здоров`ю, не надасть у повній мірі можливості уникнути існуючої небезпеки, що, за таких обставин, може створити ще більш небезпечні умови, а тому його застосування в умовах воєнного стану є недоцільним.

Разом із тим, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Щодо клопотання про зменшення розміру застави, суд дійшов наступного.

Ухвалою суду від 22 квітня 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 49 620 гривень.

Судом, визначаючи розмір застави у відповідності до вимог статті 182 КПК України, враховано обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, ризики, передбачені статтею 177 КПК України. Суд вважає, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, разом із тим, не є надмірним для обвинуваченого. Визначений судом розмір застави в повній мірі узгоджується з вимогами частини четвертої, п`ятої статті 182 КПК України.

Будь-яких належних доказів і обставин, які б могли бути підставою для зміни запобіжного заходу або зменшення розміру застави стороною захисту не надано та судом не встановлено, а тому правові підстав для зміни запобіжного заходу та зменшення розміру застави наразі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176 - 178, 183, 194, 197, 199, 331, 369 - 372, 376, 392-395 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор", продовживши строк дії запобіжного заходу до 07 жовтня 2022 року включно з можливістю внесення суми застави, визначеною ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2022 року.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави - залишити без задоволення.

Обвинувачений та заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом всього строку тримання під вартою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення, а ОСОБА_4 - в той же строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Строк дії ухвали до 07 жовтня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1