В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
законних представників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, Новомиргородського району, смт. Капітанівка, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,
раніше судимого за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2018 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 21.08.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України - до 1 року 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, ст. 104 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік; на підставі ухвали Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2019 року, звільненого від призначеного покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_11 26.12.2018 року близько 22 години 30 хвилин перебуваючи біля ТРЦ «Любава», що розташований за адресою: бульвар Шевченка, 208/1 у м. Черкаси, неподалік від місця для паркування, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, на підставі раптово виниклих неприязних відносин, реалізовуючи свій умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння побоїв ОСОБА_13 , що виразилось у фізичному насильстві шляхом завдання численних ударів по тілу потерпілого, більш точний механізм яких досудовим розслідуванням не встановлено, які завдали фізичного болю.

ОСОБА_12 , 26.12.2018 року, близько 22 години 30 хвилин перебуваючи неподалік ТРЦ «Любава», що розташований за адресою: бульвар Шевченка, 208/1 у м. Черкаси, неподалік від місця для паркування, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізовуючи свій умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , наніс удари руками в область голови та обличчя, чим спричинив ОСОБА_14 перелом нижньої щелепи, які згідно висновку експерта №02-01/780 від 08.07.2019 року відносяться: перелом нижньої щелепи в ділянці суглобового відростку справа до категорії ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововилив (гематома) нижньої щелепи до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_11 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, так як він умисно завдав побоїв, Рогозіну, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
ОСОБА_12 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 122 КК України, так як він умисно наніс потерпілому ОСОБА_15 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показів обвинувачених, потерпілого та грунтуючись на досліджених в судовому засіданні документах.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 суду пояснив, що три роки тому, взимку, близько 21:00 години, він пив каву в кафе «Франсуа» поблизу магазину «Любава», а потім прямував до «Будинку торгівлі». Біля арки побачив сутичку та своїх знайомих, які розмовляли, як він потім дізнався з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Там була конфліктна ситуація. він зупинився біля них. До нього хтось звернувся нецензурою лайкою. Потім до нього підійшов ОСОБА_17 і він його вдарив, від чого той впав, а потім піднявся та побіг. Він наніс ОСОБА_14 удар кулаком в область голови. Наніс 1-2 удари по тулубу і голові. Майно у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не забирав. Цивільний позов визнає частково, в частині лікування. Витрати на правову допомогу не визнає.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 суду пояснив, що у 2018 році відпочивав з хлопцями біля магазину «Любава» чітко пам`ятає, що з ним був ОСОБА_12 . Там була сутичка з Рогозіним та ОСОБА_15 , в ході якої він особисто наніс удари в обличчя одному хлопцю, кому саме не пам`ятає. Грошових коштів та телефон в потерпілих не забирав. Цивільний позов визнає в частині відшкодування коштів на лікування.
У зв`язку з закінченням строків давності, притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 126 КК України, судом роз`яснено обвинуваченому право заявити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, однак останній таким правом не скористався.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 суду пояснив, що декілька років тому, зимою, у вечері, біля магазину «Любава» він перебував сам. Чи були там ОСОБА_18 і ОСОБА_19 він не пам`ятає. Він побачив компанію, яка з`ясовувала відносини. У тій компанії розглядів знайомих. Підійшов та поспілкувався з ними, тілесних ушкоджень потерпілим ніяких не наносив. У ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ніякого майна він не відбирав. Пам`ятає, що брав у незнайомого хлопця, як він потім дізнався то був ОСОБА_20 , телефон, щоб зателефонувати, але після сутички повернув.
Потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він зі своїм товаришем ОСОБА_21 проходив поблизу магазину «Любава». До них підійшли три невідомих хлопця і стали до них щось казати. Потерпілі поцікавились що їм потрібно, після чого незнайомці почали його бити. Це були ОСОБА_12 , який наніс йому удар в нижню щелепу та ОСОБА_11 , який почав бити ОСОБА_16 . ОСОБА_14 став тікати до «МакДональдса», але його стали зупиняти і вдарили у спину, однак він не зупинився, а побіг в бік «МакДональдса». Речі у нього не забирали. Дєгтярьов ударів йому не наносив та речей не забирав. Коли до нього підійшли незнайомці, то мобільний телефон перебував у кишені. Дєгтярьов попросив телефон і ОСОБА_15 йому його дав, однак той йому повернув телефон після бійки. Причини конфлікту потерпілому невідомі. Чітко пам`ятає, що саме ОСОБА_19 наніс йому 1-2 удари в голову та обличчя, а тому вважає, що саме він зламав йому щелепу. Також потерпілий наголосив, що претензій до ОСОБА_22 він не має, та ніяких речей під час бійки у нього ніхто не забирав.
Потерпілий ОСОБА_13 у судові засідання не з`являвся, проте в матеріалах кримінального провадження наявна його письмова заява від 06.08.2020 року про проведення підготовчого судового засідання та судових розглядів без його участі. Покарання обвинуваченим особам у даній справі просить призначити на розсуд суду. Матеріальних претензій до вказаних осіб не має. 13.06.2022 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_13 в якій він не заперечує проти зміни обвинувачення та не зазначає про те, що в нього були під час бійки відібрані будь-які кошти.
Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):
-протокол проведення слідчого експерименту від 21.01.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_14 , який зафіксовано виклад подій ОСОБА_14 які відбувалися 26.12.2018 року біля ТРЦ «Любава» (Т.3, а.с. 33);
-фототаблиця до слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_14 (Т.3, а.с. 34-36);
-протокол огляду предмету від 19.06.2019 року, яким зафіксовано огляд DVD+R диску (Т.3, а.с. 39);
-протокол перегляду відеозапису від 19.06.2019 року, яким зафікосвано перегляд трьох файлів, які містяться на диску. При відкритті відеофайлу на моніторі відтворено запис з датою 26.12.2018, час 22.27 та події, які відбуваються в цей час на вїзді на паркінг ТРЦ «Любава» (Т.3, а.с. 40);
-фотокопії із стоп-кадрів відеозапису від 26.12.2018 (Т.3, а.с. 41-57);
-DVD+R диск з відеозаписом події, яка відбувалася 26.12.2018 року біля ТРЦ «Любава» (Т.1, а.с. 58);
-протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 20.06.2019 року за участю потерпілого ОСОБА_14 , яким зафіксовано відтворення ОСОБА_14 подій, які відбулися 26.12.2018 року близько 22:20 годині неподалік ТРЦ «Любава» (Т.3, а.с. 62-65);
-фототаблиця до протоколу слідчого експерименту від 20.06.2019 року за участю ОСОБА_14 (Т.3, а.с. 66-78);
-протокол огляду предметів від 20.06.2019 року, яким зафіксовано огляд мобільного телефону марки «iPhone 5S 16Gb» (Т.3, а.с. 80);
-протокол огляду предметів від 21.06.2019 року, яким зафіксовано огляд медичної картки стаціонарного хворого №866 ОСОБА_23 (Т.3, а.с. 100);
-висновок експерта №8/416 від 08.07.2019 року, згідно якого вартість мобільного телефону марки «iPhone 5S 16Gb» станом на 26.12.2018 року могла становити 2366,67 грн. (Т.3, а.с. 105-109);
-висновок експерта від 24.07.2019 року №02-01/780, згідно якого у ОСОБА_14 , відповідно до даних наданих медичних документів, мали місце ушкодження: перелом нижньої щелепи в ділянці суглобового відростку справа; крововилив (гематома) нижньої щелепи. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів (предмету), по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному в ухвалі суду та відносяться: перелом нижньої щелепи в ділянці суглобового відростку справа до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя; крововилив (гематома) нижньої щелепи до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_14 , тілесні ушкодження могли виникнути як за обставин на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 21.01.2019 року, так і за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту 20.06.2019 року (Т.3, а.с. 115-116);
-протокол огляду документів від 05.07.2019 року, яким зафіксовано огляд медичної картки стаціонарного хворого №15825 ОСОБА_23 (Т.3, а.с. 121);
-протокол предявлення особи для впізнання по фотознімкам від 09.08.2019 року, яким зафіксовано впізнання потерпілим ОСОБА_14 , особи, зображеної на фотознімку №4, як особи, яка брала участь у подіях 26.12.2018 року. Впізнання відбулося за рисами обличчя, формою голови, носа (Т.3, а.с. 133-134);
-довідка до протоколу предявлення фотокарток для впізнання від 09.08.2019 року, згідно якої на фотознімку під №4 зображений ОСОБА_10 (Т.3, а.с. 135);
-протокол предявлення особи для впізнання по фотознімкам від 09.08.2019 року, яким зафіксовано впізнання ОСОБА_14 особи під №4, як такої, що брала участь в подіях 26.12.2018 року. Впізнання відбулося за рисами обличчя (Т.3, а.с. 136-137);
-довідка до протоколу предявлення особи для впізнання від 09.08.2019 року, згідно якої на фотознімку під №4 зображений ОСОБА_12 (Т.3, а.с. 138);
-протокол проведення слідчого експерименту від 13.08.2019 року, за участю підозрюваного ОСОБА_11 , яким зафіксовано виклад подій ОСОБА_11 , що відбувалися 26.12.2018 року біля ТРЦ «Любава» (Т.3, а.с. 139-141);
-фототаблиця до протоколу слідчого експерименту (Т.1, а.с. 142);
-протокол предявлення особи для впізнання по фотознімкам від 13.08.2019 року, яким зафіксовано впізнання потерпілим ОСОБА_13 по фотокартці особи під №4, яка брала участь у подіях 26.12.2018 року. Впізнання відбулося за рисами обличчя та сукупністю зовнішніх ознак (Т.3, а.с. 143-144);
-довідка до протоколу предявлення фотокарток для впізнання від 13.08.2019 року, згідно якої на фотознімку під №4 зображений ОСОБА_10 (Т.3, а.с. 145).

Дані докази за свою є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.

Порушень вимог ст. 87 КПК України не установлено.

За таких обставин суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, встановлених судом і зазначає.

У Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року по справі № 288/1158/16-к зазначено, що у разі зміни прокурором обвинувачення з публічного на приватне суд повинен насамперед виконати загальні вимоги, встановлені статтею 338 КПК. Зокрема, якщо зміна передбачає кваліфікацію дій обвинуваченого як менш тяжкого злочину, головуючий згідно із частиною третьою цієї статті зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі. У цьому випадку потерпілого також необхідно поінформувати щодо особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, у тому числі зумовлених його позицією правових наслідків для провадження.

За таких обставин потерпілий може вільно обрати на власний розсуд один з альтернативно можливих варіантів поведінки: підтримати початково висунуте публічне обвинувачення з кваліфікацією злочину як більш тяжкого; підтримати змінене, тобто приватне обвинувачення; відмовитися від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності; не вчиняти жодних юридично значущих дій.

Підтримання потерпілим будь-якого з обвинувачень - як початкового, так і зміненого, є проявом його позиції про застосування щодо обвинуваченого заходів кримінальної репресії. Відповідна позиція, а також волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності, з яким особа, що зазнала шкоди, зверталася в будь-якій формі до правоохоронних органів і від якого в подальшому не відмовилася, є підставою для продовження кримінального провадження після зміни його форми з публічної на приватну. В означеному випадку суд наділений повноваженнями ухвалити за результатами судового розгляду обвинувальний вирок із кваліфікацією діяння як злочину, визначеному у частині першій статті 477 КПК.

Якщо ж потерпілий ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом не порушував у будь-який спосіб питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж під час судового розгляду прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення, то така позиція тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК (крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством).
Враховуючи, що прокурором на підставі обвинувального акту від 04.11.2021 року було змінено обвинувачення ОСОБА_12 з ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_11 з ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 126 КК України, нове обвинувачення пред`явлене за вчинення менш тяжкого кримінального правопорушення, а ОСОБА_24 , прокурор взагалі виключив з обвинувального акту, фактично відмовившись від будь-якого обвинувачення відносно нього, судом було роз`яснено потерпілим їхнє право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі.
Потерпілий ОСОБА_13 надав до суду заяву, в якій зазначив, що він не заперечує проти зміни обвинувачення та підтримує змінене обвинувачення.
Потерпілий ОСОБА_14 , надіслав до суду 16.06.2022 року заяву, в якій підтримав початково висунуте публічне обвинувачення з кваліфікацією злочину як більш тяжкого. Разом з тим, в даній заяві потерпілий зазначив, що ОСОБА_10 відшкодував йому заподіяну шкоду і жодних претензій від нього не має.
Зокрема обставини справи, на підставі яких обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 було сформульовано та висунуто перше обвинувачення за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України і яке продовжував підтримувати потерпілий ОСОБА_14 , не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства, оскільки повністю ґрунтувалося на показах потерпілих ОСОБА_13 , який на досудовому слідстві повідомляв, що у нього під час бійки обвинувачені забрали 70 грн. та показів ОСОБА_14 , який під час досудового слідства повідомив, що під час бійки обвинувачені забрали належний йому мобільний телефон.
Згідно показів самого потерпілого ОСОБА_23 , даних ним в судовому засіданні в режимі відеоконференції, якого було попередженого про кримінальну відповідальність за 384 КК України, ОСОБА_10 не наносив ОСОБА_14 взагалі ніяких ударів, та не спричиняв тілесних ушкоджень. Також ні ОСОБА_10 ні будь хто інший з учасників бійки не викрадав у ОСОБА_14 будь-якого майна в тому числі мобільного телефону. Потерпілий ОСОБА_13 для дачі показів в судове засідання не з`явився, але надіслав заяву, в якій підтримав змінене обвинувачення, будь-яких доказів того, що під час бійки обвинувачені забрали належні йому грошові кошти в сумі 70 грн., в матеріалах справи відсутні.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе проти Іспанії» встановлено, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим.
З урахуванням, викладеного вище, повністю ґрунтуючись на позиції потерпілих ОСОБА_14 висловленій ним особисто під час судового розгляду та ОСОБА_13 , висловленій ним в заяві наданій до суду, суд вважає, що раніше пред`явлене ОСОБА_25 , ОСОБА_11 . ОСОБА_12 обвинувачення за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, яке підтримує потерпілий ОСОБА_14 , не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 126 КК України - як умисне завдання побоїв, що завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, а дії ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, або не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також, коли не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.186, ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_14 надано не було, суд вважає, що підтримане потерпілим ОСОБА_14 первісне обвинувачення ОСОБА_10 не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності його вини слід тлумачити на її користь.
Таким чином, застосовуючи наведені в вироку норми матеріального, процесуального права, з урахуванням практики Верховного Суду України, Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_10 стороною обвинувачення, в даному випадку потерпілим ОСОБА_14 не доведена, а тому, його слід визнати не винуватим та виправдати через недоведеність вчинення ним кримінального злочину оскільки відсутній в його діях склад злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_26 , згідно ст. 66 КК України є вчинення кримінального правопорушенням неповнолітніми. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_26 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (відсутність каяття);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив (хуліганський), мету (завдання болю), спосіб (нанесення ударів), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (спричинення тілесних ушкоджень);
суспільний інтерес безпідставна агресивна поведінка обвинуваченого та відсутність будь-яких дій з боку потерпілого, які б могли спровокувати обвинуваченого на бійку, що характеризує ОСОБА_11 як особу, яка має запальний характер і не бажає розв`язувати конфлікт законним шляхом, натомість «вгамовує» свою агресію, шляхом завдання болю іншій особі;
особу обвинуваченого ОСОБА_11 : станом на 20.11.2020 року (час видачі довідки), на диспансерному обліку у лікаря нарколога не знаходиться і за медичною допомогою не звертався, на диспансерному обліку у лікаря психіатра не знаходиться і з медичною допомогою не звертався, на час скоєння кримінального правопорушення перебував на іспитовому строці, за місцем проживання характеризується посередньо, проживає у повній сімї, проте з вітчимом, має братів, умови для проживання є задовільними, перебуває на обліку в ювенальній превенції сектору превенції Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області з 23.11.2018 року як дитина-правопорушник;
поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій: ненадання медичної допомоги потерпілому, залишення місця події.

Аналізуючи покази учасників судового провадження та матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу. Зважаючи на даний вид покарання та враховуючи ч. 3 ст. 72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, суд при призначенні покарання приходить до висновку, що останнє повинно виконуватись окремо від покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2018 року, і останнє не підлягають складанню.
Враховуючи, що ОСОБА_11 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі і з дати вчинення кримінального правопорушення (26.12.2018 року) пройшло більше двох років, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від призначеного основного покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_27 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (відсутність каяття);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив (хуліганський), мету (завдання болю), спосіб (нанесення ударів), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (спричинення тілесних ушкоджень);

суспільний інтерес безпідставна агресивна поведінка обвинуваченого та відсутність будь-яких дій з боку потерпілого, які б могли спровокувати обвинуваченого на бійку, що характеризує ОСОБА_27 як особу, яка самостверджується за рахунок слабкішого;

особу обвинуваченого ОСОБА_12 : під диспансерним наглядом лікаря-психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» не перебуває і не перебував, під диспансерним наглядом в КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» не перебуває, має належні умови для проживання, на обліку в ювенальній превенції сектору превенції Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області не перебував та не перебуває, раніше не судимий;

поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій: ненадання медичної допомоги потерпілому, залишення місця події.

Аналізуючи покази обвинуваченого та потерпілого, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_12 скоїв нетяжкий злочин, з мотивів явної неповаги до потерпілою, що виникла внаслідок рис характеру обвинуваченого як то - самовпевненість, запальність, нетерпимість, і проявилась у бажанні самоствердитись за рахунок іншого, принизивши потерпілого шляхом завдання фізичного болю. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_12 на час скоєння злочину був неповнолітньою особу, вчинив правопорушення вперше, суд приходить до висновку, що при призначенні покарання також має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому виправлення ОСОБА_12 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції останнього від суспільства, у зв`язку з чим є можливим звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, в порядку ст.75, ст. 104 КК України, визначивши йому іспитовий строк та поклавши обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

ОСОБА_28 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_23 заявлено цивільний позов, яким він просив стягнути з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в солідарному порядку на користь неповнолітнього ОСОБА_23 грошові кошти у розмірі 188546,39 грн. Дана сума складається з: 60546,39 грн. - матеріальна шкода, 150000 грн. - моральна шкода та 50000 грн. - витрати на правову допомогу, за відрахуванням 72000 грн., сплачених ОСОБА_10 .

Згідно ч. 1ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Потерпілим ОСОБА_14 на підставі наданих чеків, товарних накладних про придбання медичних препаратів та оплату послуг, доведено понесені матеріальні збитки на суму 7659,89 грн.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_14 у судовому засіданні вказав на те, що ОСОБА_11 йому тілесні ушкодження не заподіював та мобільний телефон не відбирав, у позовних вимогах ОСОБА_14 до ОСОБА_11 слід відмовити, і стягнути матеріальну шкоду в сумі 7659,89 грн. з обвинуваченого ОСОБА_12 .

Статтею 23 ЦК передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З системного аналізу закону випливає, що моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні інших цивільних прав, нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавав позивач, характеру немайнових втрат, та з урахуванням інших обставин.

З урахуванням ступеню тяжкості отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, ступеню понесених тілесних та душевних страждань, отриманих негативних наслідків, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_14 необхідно стягнути моральну шкоду у сумі 20000 грн., оскільки через отримані тілесні ушкодження, ОСОБА_14 страждав на біль, мусив проходити лікування і відновлювати здоровя. Крім того, ОСОБА_14 переніс душевні хвилювання, оскільки напад з заподіянням фізичного насильства сприймається особою як психологічна травма, так як порушує звичний спосіб життя, погляди та сприйняття оточуючого світу.

Вимога потерпілого ОСОБА_14 щодо стягнення з обвинувачених витрат на правничу допомогу не підлягає до задоволення, оскільки в матеріалах цивільного позову відсутній акт виконаних робіт.

З обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати за залучення експерта в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України, у сумі 628,04 грн., тобто по 314,02 грн. з кожного.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.

Запобіжні заходи пов`язані з триманням особи під вартою:

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.12.2019 року, застосовано відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 23 дні, тобто до 24.12.2019 року включно.

На підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.12.2019 року ОСОБА_10 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 126 КК України, у вигляді штрафу, у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною ч. 1 ст. 122 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, ст.104 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_12 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави витрати за залучення експерта в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України, у сумі 628,04 грн., тобто по 314,02 грн. з кожного.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_23 матеріальну шкоду в сумі 7659,89 грн. та моральну шкоду у сумі 20000 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

лазерний компакт-диск DWD-R на якому міститься відео з камер спостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташований по АДРЕСА_4 залишити при матеріалах кримінального провадження;

мобільний телефон марки «Huawei Р-10», який переданий під зберігнальну розписку потерпілому ОСОБА_29 залишити останньому за належністю;

DVD+R диск з фрагментами запису подій, які відбулися неподалік ТРЦ «Любава» 26.12.2018 року, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;
мобільний телефон марки «iPhone 5S 16Gb», який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_14 - залишити потерпілому ОСОБА_14 за належністю;
медичну картку стаціонарного хворого №866 на імя ОСОБА_23 , яка перебуває в матеріалах кримінального провадження передати до стоматологічного відділення КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради»;
медичну картку стаціонарного хворого №15825 ОСОБА_23 , яка після провдеення судово-медичної експертизи повинна бути передана до архіву КНП «Черкаська обласна лікарня» - залишити в даному закладі.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днівз дня проголошення вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1