Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6478/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/6478/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 березня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 травня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також наявності обставин, які виправдовують його подальше тримання під вартою. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції не врахував той факт, що потерпілі не мають до нього претензій, а також того, що він має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні двох малолітніх дітей та постійне місце роботи. Вважає, що тяжкість інкримінованих йому злочинів не може слугувати підставою для його тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що 26.01.2022 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшло кримінальне провадження №296/6478/20 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає 10.03.2022 року, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для продовження строку дії такого запобіжного заходу не зменшилися, тому більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи, тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, характер їх вчинення, дані про його особу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.05.2022 року.
Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотань не заявляли. Адвокат ОСОБА_8 мав повноваження представляти інтереси обвинуваченого лише в суді першої інстанції на окрему процесуальну дію.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив провадити апеляційний розгляд у відсутності захисників, повідомив, що свої права буде захищати самостійно.
Враховуючи, що участь захисника не є обов`язковою, апеляційний суд з урахуванням думки сторін кримінального провадження, вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності захисників.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №296/6478/20, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0002550, №0003244 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.08.2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався, останній раз до 10.03.2022 року.

02.03.2022 року прокурором ОСОБА_10 було подано до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, а ризики передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частиною 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно обвинувальних актів, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, а також у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності зазначених ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик можливого незаконного впливу на свідків обґрунтований тим, що всі учасники кримінального провадження судом ще не допитані на стадії судового розгляду, тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ґрунтується на тому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, які вчинив під час умовно-дострокового звільнення, не працює та постійного джерела доходу не має.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .. Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися.

Зазначення апелянтом про те, що до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень ним своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Доводи обвинуваченого про те, що судом в ухвалі формально викладено обставини вчинення злочинів, в яких він обвинувачується, не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки її ухвалено в межах судового розгляду даного кримінального провадження та в ній зазначено кваліфікація злочинів. Крім того, на думку апеляційного суду це не є істотним порушенням вимог КПК України, які могли б вплинути на законність прийнятого рішення суду.

Доводи апелянта про те, що прокурор в клопотанні та судовому засіданні не довів неможливість застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ризики, які зазначені в клопотанні та встановлені судом існують і залишаються актуальними та вони виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Проте, зі змісту обвинувальних актів не вбачається що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , були вчинені останнім із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що при постановленні оскаржуваної ухвали поза увагою суду залишився обов`язок, передбачений ч.3 ст. 183 КПК України, а саме визначити розмір застави, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір застави в межах, передбачених ч.5 ст.182 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 березня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 травня 2022 року, - змінити.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України визначити заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_7 так і іншою фізичною або юридичною особою у строк дії ухвали на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код одержувача: 42261525, МФО: 820172, Банк: ДКСУ у м. Києві, рахунок: UA0085932).

3 моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи зареєстрований без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця проживання та/або роботи;

4) утриматися від спілкування з потерпілим, свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі внесення застави обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Строк дії ухвали до 07 травня 2022 року (включно).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: