Березівський районний суд Одеської області
11.08.2022
Справа № 494/634/22
Номер провадження 1-кп/494/188/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2022 р. м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
у присутності:
процесуального прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженні №0000508 внесеному до ЄРДР 27 жовтня 2021 р. за ч.2 ст.289 КК України відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тростянець, Великомихайлівського (в даний час - Роздільнянського) району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року, за ч.1 ст.185 КК України, 2 (два) роки позбавлення волі, ст.75 КК України один рік;
вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 14 червня 2022 року, за ч.2 ст.289, ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і 2 (два) місяці, -
в с т а н о в и в:
26 жовтня 2021 року у обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебував у будинку по АДРЕСА_2 , разом з потерпілим ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом останнього, а саме автомобілем марки «ВАЗ 217130», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
На виконання свого злочинного умислу, 27 жовтня 2021 р., приблизно о 02:00 год. з метою протиправного заволодіння вказаним автомобілем, за відсутності, дійсного та уявного права на його користування, поза волевиявленням користувача, діючи умисно, повторно, розуміючи протиправність своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, та скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 спить, обвинувачений дістав з кишені куртки ОСОБА_5 , яка знаходилась поряд, ключі від вказаного автомобіля, та відчинивши замок на водійських дверцятах, проник до автомобіля. У подальшому, за допомогою ключа від замку запалювання він завів двигун вказаного автомобіля та привів його в рух, тобто встановив фактичний контроль над ним, чим здійснив незаконне заволодіння автомобілем марки «ВАЗ 217130», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після чого, керуючи вказаним транспортним засобом, місце скоєння кримінального правопорушення залишив.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений винним себе у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, фактичні обставини вчиненого підтвердив у повному обсязі.
Пояснив суду, що дійсно вчинив інкриміноване йому правопорушення, шляхом зазначеним прокурором. Так, у той день він знаходився разом із потерпілим у одному приміщенні і скориставшись тим, що останній заснув він витягнув з кишені його робочої куртки ключі від вказаного автомобіля. Далі він вийшов з приміщення, відкрив двері автівки, сів за кермо завів двигун та поїхав по своїх справах. Також обвинувачений пояснив, що вину визнає у повному обсязі і розуміє протиправність своїх дій.
Потерпілий повідомлявся належним чином, неодноразово. згідно до положень ч.1 ст.135 КПК України, але жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Двічі на потерпілого за неявки у судове засідання ухвалами суду були накладені грошові стягнення.
З урахуванням показань обвинуваченого у судовому засіданні, державний обвинувач звернувся до суду із клопотанням про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає, що всі учасники судового розбору правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, немає сумнівів у їх добровільності позицій.
Також суд вважає за необхідність роз`яснити учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права на оскарження в апеляційному порядку обставин справи, що ніхто не оспорює.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані по ч.2 ст.289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно.
Призначаючи міру покарання суд, відповідно п.3 ч.1 ст.65 КК України, враховує: особу винного, суспільну небезпеку вчиненого, обставини, що пом`якшують і обтяжують вчинене.
Як обставини, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, суд враховує активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують вчинене згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи особу винного суд приймає до уваги, що він раніше неодноразово засуджений, не працює, не одружений, не має стійких соціальних зв`язків, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо.
Вирішуючи питання про міру покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч.2,3 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Отже, на думку суду, призначення покарання у виді позбавлення волі буде найбільш дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Крім наведеного до покарання за даним вироком слід частково приєднати покарання визначене вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 р., за яким ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.289, ч.1 ст71 КК України на 5 (п`ять) років 2 (два) місяця позбавлення волі, без конфіскації майна за відсутністю відомостей про таке.
Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
Разом із тим суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого конфіскацію майна як додатковий вид покарання оскільки у суду не має відомостей про таке майно.
Керуючись ст.ст.370-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним за ч.2 ст.289 КК України і призначити йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років 4-х (чотирьох) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 р., та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5-ти (п`яти) років 8-ми (восьми) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк покарання рахувати із дня затримання ОСОБА_4 , яке згідно протоколу затримання особи відбулось 01 травня 2022 р..
До набрання вироку чинності залишити перебування ОСОБА_4 під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» МЮ України.
Речові докази по справі вважати повернутими власнику.
На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 діб з моменту проголошення вироку, через Березівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду.
Вирок вважати набравшим законної сили після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у разі оскарження після набрання чинності ухвали апеляційного суду.

Суддя: _____________________________________________ -