Справа № 164/1035/21 Провадження №11-кп/802/208/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Маневицького районного суду Волинської області 22 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Набруска, Камінь-Каширського району, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не працює, інвалід ІІ групи, неодружений, раніше судимий:
-вироком Маневицького районного суду Волинської області від 6 липня 2021 року за ч. 1 ст. 240-1 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки, яке обвинуваченим не відбуте;
визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання за:

-ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів, що становить 1 020 грн.;

-ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 2 місяці позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 6 липня 2021 року ухвалено виконувати самостійно.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 обчислювати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.
Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 21 000 грн. у відшкодування майнової шкоди.
Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 квітня 2021 року 0 11 год. в с. Набруска, Камінь-Каширського району, Волинської області, з метою таємного викрадення чужого майна, пішов до житлового будинку ОСОБА_10 , що на АДРЕСА_2 , де переконавшись, що його ніхто не бачить, шляхом зривання за допомогою металевого прута навісного замка на вхідних дверях, проник у середину будинку, звідки таємно викрав грошові кошти на суму 1 500 гривень, що належали ОСОБА_10 , які знайшов в кишені штанів на кухні чим завдав потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 18 квітня 2021 року близько 16 год. в с. Набруска, Камінь-Каширського району, Волинської області, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, пішов до житлового будинку ОСОБА_10 , що на АДРЕСА_2 , де переконавшись, що його ніхто не бачить, шляхом зривання за допомогою металевої арматури навісного замка на вхідних дверях, проник у середину будинку, звідки таємно викрав грошові кошти на суму 5 000 гривень, що належали ОСОБА_10 , які знайшов у дерев?яній скрині в спальні, з якої також за допомогою металевої арматури попередньо зірвав навісний замок, чим завдав потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 18 квітня 2021 року близько 19 год. 30 хв. в с. Набруска, Камінь-Каширського району, Волинської області, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, пішов до житлового будинку ОСОБА_10 , що на АДРЕСА_2 , де переконавшись, що його ніхто не бачить, шляхом зривання за допомогою металевої арматури навісного замка на вхідних дверях, проник всередину будинку, звідки таємно викрав грошові кошти на суму 15 000 гривень, що належали ОСОБА_10 , які знайшов у дерев?яній скрині в спальні, з якої також за допомогою металевої арматури попередньо зірвав навісний замок, чим завдав потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 30 травня 2021 року близько 16 год. в с. Набруска, Камінь-Каширського району, Волинської області, маючи умисел на порушення конституційного права ОСОБА_10 на недоторканість та непорушність його майна, умисно, протиправно, не маючи на це жодних законних підстав, всупереч волі власника, розуміючи, що житловий будинок закритий для запобігання проникненню до нього сторонніх осіб, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях, незаконно проник в житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 чим порушив гарантоване кожній особі право на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституції України.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 оскаржує вирок через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано визнання ним винуватості у вчиненому, щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочинів, а також часткового і добровільного відшкодування потерпілому завданої шкоди. Окрім того, зазначає, що обвинувачений є інвалідом 2 групи, хворіє на туберкульоз. Переконаний, що виправлення та перевиховання його підзахисного можливе без ізоляції від суспільства. У зв`язку із цим, просить вирок щодо нього змінити та призначити йому остаточне до відбуття покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, врахувавши письмове клопотання захисника, у якому він підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив задовольнити, апеляційний розгляд проводити у його відсутності, прокурора, який відносно задоволення апеляційної скарги заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло, вчинене є правильними та ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

Що ж стосується тверджень захисника про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а відповідно і призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі винного, то такі, на думку апеляційного суду, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності у кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Вказаних вимог закону при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції дотримано.

При обранні виду та розміру покарання за вчинені ОСОБА_9 кримінальні правопорушення, судом з достатньою повнотою враховано ступінь їх тяжкості, які у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину, дані про його особу, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховано судом і конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, вартість викраденого, посередню характеристику останнього за місцем проживання, який суспільно-корисною працею не займається, є інвалідом ІІ групи, раніше судимий, належних висновків не зробив, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення та суспільну небезпеку, а також думку представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 , яка в ході судового розгляду наполягала на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати в умовах ізоляції від суспільства. Хоча така її позиція і не є визначальною, проте ураховується судом у сукупності із іншими обставинами.

До обставин, які пом`якшують покарання судом віднесено щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, а до обставин, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне до відбуття покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати в умовах ізоляції від суспільства.

З урахуванням наведених вище мотивів, апеляційний суд вважає призначене обвинуваченому покарання справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, таким, що не є надто суворим. Також вважає, що при застосуванні до обвинуваченого ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням), як просить у поданій апеляційній скарзі захисник, не буде досягнута мета покарання.

Відтак, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо неї - без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області 22 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: