1Справа № 335/3138/22 1-кс/335/1450/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, заступник командира військової частини з озброєння начальник технічної частини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розлученого, має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

З наданих суду матеріалів вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 від 16 травня 2022 року, за підозрою ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командувача внутрішніх військ МВС України від 29.11.2013 року № 121 о/с, ОСОБА_5 призначений на посаду заступника командира частини з озброєння начальника технічної частини військової частини НОМЕР_1 . 27.02.2022 згідно розпорядження командира НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , майор ОСОБА_5 був призначений старшим для виконання завдання щодо охорони та оборони військового містечка військової частини НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 , з метою збереження цілісності та військового майна, яке залишалось на території. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» Старший військового містечка зобов`язаний: підтримувати військову дисципліну та порядок серед військовослужбовців на території містечка; призначати у разі потреби внутрішні патрулі для підтримання порядку у межах військового містечка; організовувати охорону, а в разі потреби оборону військового містечка; контролювати стан територій, закріплених за військовими частинами, та прилеглої до них території. Вказівки старшого військового містечка із зазначених питань є обов`язковими для виконання всіма командирами військових частин і підрозділів, розташованих на території військового містечка. Таким чином, ОСОБА_5 обіймав посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а отже відповідно до примітки 1 ст. 425 КК України є військовою службовою особою. Так, 27.02.2022 приблизно о 18 годині, заступник командира військової частини з озброєння начальник технічної частини військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майор ОСОБА_5 , будучи військовою службовою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, ст .ст. 4, 11, 16, 17, 112-1, 112-2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», з метою викрадення та подальшого використання в особистих цілях військового майна, наказав своєму підлеглому за посадою та військовим званням - військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України головному сержанту, командиру 1 відділення з спеціальних автомобілів автомобільного взводу ОСОБА_7 , який не був обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_5 , демонтувати та винести із казарменого приміщення військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 , військове майно військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України та перенести його за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, у період часу з 18 години 00 хвилин до 18 години 30 хвилин того ж дня, ОСОБА_7 , який не був обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_5 , демонтував зі стіни та виніс з казарменого приміщення військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 , військове майно військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України - телевізор « ІНФОРМАЦІЯ_3 » UA 40LEP1T240 FULL, інвентарний номер 111372086 вартістю 4699 гривень, ТВ-ресівер Т-2 Romsat TR-2018нд, інвентарний номер №111361701 вартістю 400 гривень. При цьому, ОСОБА_5 будучи військовою службовою особою та працівником правоохоронного органу, використовуючи свої повноваження старшого з виконання завдання щодо охорони та оборони військового містечка військової частини НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 , якими він був наділений розпорядженням командира 23 Обр ОГП, зловживаючи своїм службовим становищем, забезпечив безперешкодний винос своїм підлеглим ОСОБА_7 з території військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України військового майна - телевізора « ІНФОРМАЦІЯ_3 » UA 40LEP1T240 FULL, інвентарний номер 111372086, ТВ-ресівер Т-2 Romsat TR-2018нд, інвентарний номер № НОМЕР_4 . Після чого ОСОБА_7 , будучи необізнаним про злочинні наміри ОСОБА_5 , на виконання наказу останнього, переніс вищеописане майно до кв. АДРЕСА_4 , де ОСОБА_5 сховав військове майно військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, з метою подальшого використання в особистих цілях, тим самим набув реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним. Таким чином, своїми злочинними діями майор ОСОБА_5 спричинив військовій частини НОМЕР_3 Національної гвардії України матеріальних збитків на загальну суму 5099 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, що кваліфікується, як викрадення іншого військового майна, вчинене військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, вчинене в умовах воєнного стану.

Посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначаючи, що менш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів із застосуванням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні та пояснив, що підозра обґрунтована, наявні ризики зазначені у клопотанні. Також, зазначив, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що він не вчиняв жодних дій, зазначених у клопотанні.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні проти клопотання категорично заперечувала. Вважає недоведеними та необґрунтованими ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні. Також зазначила, що ОСОБА_5 має на утриманні дітей та родину, має відповідні нагороди, приймав участь у антитерористичної операції, характеризується позитивно з боку осіб, з якими проходить службу. Просила відмовити у задоволенні клопотанні, та застосувати запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Надала письмові заперечення.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 від 16 травня 2022 року, за підозрою ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, у якому 10.06.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з наявних в наданих слідчому судді матеріалах даних, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

При цьому, суд враховує, що на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 до скоєння вказаного кримінального правопорушення.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я, та дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, працевлаштований, раніше не судимий, має ряд нагород, має на утриманні дітей, має позитивну характеристику та є учасником антитерористичної операції.

Водночас, слідчий суддя бере до уваги заяви ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які проходять службу з ОСОБА_5 та позитивно його характеризують. Вказані заяви надійшли на адресу суду та долученні до матеріалів клопотання.

Слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначає, що суд повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які мають суттєве значення для «законності» позбавлення свободи у світлі цілей Конвенції.

Слідчий суддя, вирішуючи клопотання, враховує обставини, встановлені у ході розгляду клопотання, які підтверджуються наданими доказами, зокрема, дані, які характеризують підозрюваного.

У ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 стороною захисту надано достатньо доводів про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.

Виходячи з загальних принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовим органам не надається вибору між тим, щоб «притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду». До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою ( рішення у справі «Ідалов проти Росії»).

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення його явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання».

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції», що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 слідчий суддя враховує обставини, встановлені у ході розгляду клопотання, які характеризують підозрюваного з позитивної сторони, та приходить до висновку, про можливість виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків в інший спосіб ніж шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи із встановлених в ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя вважає не доведеним, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам та приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У ході розгляду клопотання громадянкою ОСОБА_16 подана письмова заява про взяття підозрюваного ОСОБА_5 на поруки. У заяві та у судовому засіданні зазначила, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_5 , разом мешкають на протязі 6 років. Характеризує ОСОБА_5 позитивно. ОСОБА_5 має позитивний послужний список по роботі та користується повагою серед колег та громадськості, а також зазначила, що ознайомлена з обов`язками та наслідками порушення підозрюваним процесуальних обов`язків.

У ході розгляду клопотання громадянином ОСОБА_17 подана письмова заява про взяття підозрюваного ОСОБА_5 на поруки. У заяві та у судовому засіданні зазначив, що він особисто знає ОСОБА_5 більше ніж 2 роки, ОСОБА_5 характеризується позитивно, дуже вибагливий до себе та своїх підлеглих, відповідальний, порядний та патріотичний, а також зазначив, що він ознайомлений з обов`язками та наслідками порушення підозрюваним процесуальних обов`язків.

Також, у ході розгляду клопотання надали пояснення ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які зазначили, що вини особисто знають ОСОБА_5 та характеризують його тільки з позитивної сторони, тому виявили бажання про взяття підозрюваного ОСОБА_5 на поруки, зазначивши, що ознайомлені з обов`язками та наслідками порушення підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідності до ч. 1 ст. 180 КПК України , особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

За викладених обставин, слідчий суддя вважає за можливе застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

У зв`язку із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися із м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, є достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Враховуючи вимоги ст. 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування, строком до 10.08.2022 включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 180, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Визначити поручителями підозрюваного ОСОБА_5 , громадян: ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 .

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Встановити підозрюваному ОСОБА_5 строк виконання покладених на нього обов`язків до 10.08.2022.

Роз`яснити поручителям, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років; що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу; роз`яснити їх право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою відповідальність, та необхідність у цьому разі забезпечення явки підозрюваного до органу досудового розслідування чи до суду з метою вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу; а також роз`яснити, що у разі невиконання ними взятих на себе обов`язків на них може бути накладено грошове стягнення від десяти до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині відмови у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду оголошено 20 червня 2022 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1