Справа № 538/738/22
Провадження № 1-кс/538/50/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року Лохвицький районний суд Полтавської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

дізнавача СД ВП № 2 Миргородського

РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця Полтавської області клопотання дізнавача СД ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 23.06.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

в с т а н о в и в:
Дізнавач СД ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000123 від 23.06.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України про арешт майна, а саме: деревини породи дуб у розпиляному та порубаному стані об"ємом близько 2 м3.
Обґрунтовуючи клопотання, дізнавач зазначає, що 22.06.2022 року до ВП № 2 Миргородського РВП надійшов рапорт від начальника СРПП ВП № 2 Миргородського РВП ОСОБА_7 про те, що 22.06.2022 року близько 15 години 30 хвилин, ним спільно з працівниками СРПП зупинено по вул. Пушкіна в м. Лохвиця автомобіль марки УАЗ модель 3909 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана особа на даному автомобілі здійснювала перевезення деревини породи дуб, що підтверджується товарно-транспортною накладною, яка викликала сумніви, щодо об"єму деревини. Водій на вимогу працівників поліції не пред"явив свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, що унеможливило встановити транспортний засіб, який зазначено в товарно-транспортній накладній, яким здійснювалось перевезення деревини.
За даним фактом 23.06.2022 року сектором дізнання ВП № 2 Миргородського РВП були внесені відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 358 КК України.

04.07.2022 року на території, яка розташована в АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_5 , було проведено обшук. В ході обшуку було виявлено та вилучено деревину породи дуб у розпиляному та порубаному стані об"ємом близько 2 м3. Дану деревину було вилучено до ВП № 2 Миргородського РВП, що за адресою вул. Гоголя, 19, м. Лохвиця, Миргородського району.

04.07.2022 року деревину породи дуб у розпиляному та порубаному стані об"ємом близько 2 м3 було визнано речовим доказом.

Виходячи з того, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, для збереження речових доказів, слідової інформації, у зв"язку з необхідністю проведення судових експертиз, з метою з"ясування походження товарно-транспортної накладної, об"єму та виду деревини та законності її отримання, встановлення всіх обставин вчиненого правопорушення, для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та в подальшому для забезпечення відшкодування в ході досудового розслідування цивільних позовів, є потреба накладення арешту на майно, а саме на: деревину породи дуб у розпиляному та порубаному стані об"ємом близько 2 м3, з метою унеможливлення втрати, приховування, перетворення, пошкодження, псування, знищення чи відчуження вказаних речових доказів та проведення слідчих дій.

В судовому засіданні дізнавач ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили задовольнити.
Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, вказуючи на безпідставність такого. Зазначив, що він попросив водія ОСОБА_6 привезти дрова, які він замовив у лісництві.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та надав суду копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 2482 від 30.06.2022 року ДП "Гадяцьке лісове господарство".

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

При вирішенні клопотання про застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя діючи у відповідності до вимог КПК України та виходячи із завдання кримінально провадження має судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна відповідно до вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що 22.06.2022 року відповідно до ЖЄО № 1885 від 22.06.2022 року ОСОБА_7 був зупинений автомобіль марки УАЗ модель 3909 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , який перевозив деревину породи дуб з документами, які підлягають сумніву, а також щодо об"єму деревини, яка була зазначена у ТТН. Даний рапорт внесений в ЖЄО за ч. 1 ст. 246 КК України.

Дані обставини вказують на безпідставність клопотання дізнавача про арешт майна.

Дізнавач в своєму клопотанні обмежився наведенням обставин, за яких вчинено кримінальний проступок, виклав мету накладення арешту на вказане майно, однак не виклав обставини, які дають підстави вважати, що майно, на яке дізнавач просить накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

З викладеного вбачається, що арешт вищевказаного майна є метою вказаного кримінального провадження, але повідомлення про підозру немає, потерпілого в провадженні немає.

З наданих прокурором матеріалів кримінального провадження взагалі неможливо зрозуміти, якій саме особі завдано шкоду правопорушенням.

Також, по факту дізнавач намагається отримати забезпечення в рамках дійсного кримінального провадження майбутнього можливого цивільного позову.

Крім того в наявних матеріалах відсутні відомості про те, що будь-яку особу залучено до провадження у якості потерпілого, немає відомостей і про шкоду, завдану правопорушенням.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що дізнавачем, окрім іншого, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні дізнавача, та не доведено, що унаслідок застосування вищевказаного арешту може бути виконано завдання, для виконання якого дізнавач звернувся з клопотанням.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя вважає, що дізнавачем не доведено можливість використання майна, на яке просить накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Слідчий суддя вважає, що дізнавачем та прокурором не доведено, що може бути виконане завдання, для виконання якого дізнавач звернувся із клопотанням, а тому положення п. 3 ч. 3 ст. 132 КПК України, не допускає у цьому випадку застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, а накладення арешту на майно при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 94, 98, 132, 170-173, 309, 376 КПК України,

у х в а л и в:
У клопотанні дізнавача СД ВП № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 23.06.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1