ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року
м. Київ

справа № 362/7134/18
провадження № 51-5401км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001107 від 08 червня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Очеретня Погребищенського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,
у вчиненні злочинів за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Калинівка Васильківського р-ну Київської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз засудженого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2018 року за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні злочинів за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК України,
за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року, який залишено без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року:
ОСОБА_9 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна;
ОСОБА_8 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2018 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років без конфіскації майна.
Згідно з вироком, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , визнано винуватими в тому, що вони за попередньою змовою групою осіб вчинили умисне вбивство ОСОБА_10 та умисно заподіяли легкі тілесні ушкодження ОСОБА_11 за таких обставин.
Як установив суд у вироку, 07 червня 2018 року в період із 19:00 по 20:00 год, обвинувачені перебували у приміщенні колишньої теплиці біля будинку АДРЕСА_4 , де спільно зі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпивали алкогольні напої. На ґрунті конфлікту ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , діючи спільно за попередньою змовою групою осіб із умислом на вбивство, витягнули ОСОБА_10 із приміщення на поріг, де ОСОБА_9 утримував потерпілого за плечі та голову, а ОСОБА_8 ударив останнього кулаком в обличчя, наніс чотирьох ударів взутою ногою по тулубу та кінцівках. Після цього ОСОБА_9 завдав потерпілому чотирьох ударів кулаком у голову й обличчі, чотирьох ударів взутою ногою по тулубу. Від цих ударів ОСОБА_10 упав на бік, а ОСОБА_8 продовжував завдавати потерпілому ударів (не менше семи) тупою частиною предмета, схожого на сокиру, по голові, верхніх та нижніх кінцівках. У цей час ОСОБА_9 з метою подолання опору потерпілого тримав останнього за голову. Внаслідок дій засуджених ОСОБА_10 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми крововиливи під твердою та м`якою мозковою оболонками, садна та численні розриви м`яких тканин, від яких він помер.
ОСОБА_9 , разом із ОСОБА_8 , залишивши непритомним ОСОБА_10 , підійшли до ОСОБА_11 , який сидів біля входу в зазначене приміщення. ОСОБА_8 завдав йому шість ударів кулаком у голову, чотирьох ударів по голові тупою стороною предмета, схожого на сокиру. ОСОБА_9 в цей час, тримав руками голову ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_9 завдав ОСОБА_11 трьох ударів рукою в голову та двох ударів ногою по тулобу. В результаті дій засуджених ОСОБА_11 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розгляд його здоров`я.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі, посилаючись на відсутність змови між засудженими, стверджує, що ОСОБА_9 не мав умислу на вбивство потерпілого, а в матеріалах справи відсутні прямі докази його винуватості у вчиненні злочинів. На думку захисника стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_9 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 125, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Обґрунтовуючи вимоги, зазначає, судом не дано оцінку тій обставині, що ОСОБА_9 не був знайомий зі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а лише погодився на пропозицію ОСОБА_8 спільно споживати алкогольні напої. Суд дав неправильну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_11 , зокрема, останній вказав, що ОСОБА_9 не завдавав ударів ОСОБА_10 . Засуджений ОСОБА_8 у судовому засіданні показав про відсутність у нього змови із ОСОБА_9 на завдання потерпілим тілесних ушкоджень, указав, що ОСОБА_9 нікого не бив, а розбороняв бійку.
Захисник ОСОБА_7 у касаційній скарзі, посилаючись на неправильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 , стверджує, що дії його підзахисного належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити необхідне покарання в межах санкції цієї статті. На думку захисника, жодний удар, який ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 , не був і не міг бути смертельним, що свідчить про відсутність у ОСОБА_8 прямого умислу на вбивство. Суд не дав оцінку тому, що потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння і після бійки не втратив свідомості, а ліг спати. Мертвим його виявив наступного дня ОСОБА_11 . Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг, всупереч вимогам статей 370, 419 КПК України належним чином не мотивував прийнятого рішення та не виклав доводів на їх спростування.
У зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати вирок і ухвалу суду стосовно ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 підтримали касаційні скарги і просили їх задовольнити.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів захисників, просив касаційні скарги залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Частиною 1 статті 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість указані обставини належать до предмета перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.
Водночас, як установлено зі змісту касаційної скарги ОСОБА_6 , захисник, окрім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду і фактично просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
З урахуванням вищенаведеного доводи касаційної скарги захисника про те, що судом неправильно оцінено показання потерпілого ОСОБА_11 та інші докази в частині оцінки дій ОСОБА_9 , безпосереднього завдання ним ударів ОСОБА_10 , їх локалізацію, касаційний суд не перевіряє.
Разом із тим, як убачається зі змісту судових рішень та матеріалів справи, зазначена обставина, на яку звертає увагу в касаційній скарзі захисник, не впливає на зміну кваліфікації дій засудженого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Так, згідно зі ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. Співучасниками злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, можуть бути як декілька співвиконавців, так і поєднання інших видів співучасті виконавець і організатор, виконавець і підбурювач, виконавець і пособник.
Тобто кримінальну відповідальність за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, окрім виконавця, також несуть особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. До таких дій можуть належати: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан для того, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед вбивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.
Апеляційний суд, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що вбивство ОСОБА_10 засуджений ОСОБА_9 вчинив у співучасті за попередньою змовою з ОСОБА_8 , зазначив, що місцевий суд установив, якою конкретно була роль ОСОБА_9 як співучасника злочину, яким чином він виконував об`єктивну сторону злочину та сприяв реалізації їх спільного з ОСОБА_8 умислу.
Зокрема, як установлено судом, і цього не заперечували засуджені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , 07 червня 2018 року вони перебували на місці події, разом розпивали алкогольні напої з обома потерпілими.
Обставини бійки, яка розпочалася під час сварки між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , підтвердив у судовому засіданні сам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
За показаннями засуджених, які вони давали в судовому засіданні, ОСОБА_8 особисто бив обох потерпілих через їх винуватість у загибелі свого кума, бив руками і молотком. Цю обставину доповнив своїми показаннями ОСОБА_9 , котрий зазначив, що ОСОБА_8 бив руками і молотком обох потерпілих у голову, по тулубу, по рукам і ногам, а він можливо вдарив ОСОБА_10 , тримав голову потерпілих, коли ОСОБА_8 бив тих в обличчя.
Показання засуджених послідовно узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , допитаного слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України, які були оцінені судом у сукупності з іншими доказами.
Зокрема, потерпілий указував, що 07 червня 2018 року у вечірній час йому та ОСОБА_10 засуджені завдавали численних ударів на території теплиць у смт Калинівка. Так, під час вживання алкоголю ОСОБА_8 повідомив, що заб`є їх обох до смерті, після чого наносив удари руками по голові й тулубу ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 тримав потерпілого за плечі та голову. ОСОБА_8 застосовував сокиру і тупою частиною завдавав ударів по голові, колінах і тулубу ОСОБА_10 , від чого останній втратив свідомість. Потім обвинувачені заподіювали удари ОСОБА_11 руками та ногами в різні частини тіла.
Такі показання засуджених і потерпілого узгоджуються з даними слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_11 від 19 червня 2018 року, який, повідомив, що тілесні ушкодження в різні частини тіла ОСОБА_10 наносили обоє обвинувачених. Указував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 після побиття ОСОБА_10 спільно завдавали йому ударів; даними протоколів проведення слідчого експерименту від 12 червня 2018 за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким підтверджується механізм заподіяння обома засудженими ударів потерпілим. ОСОБА_8 підтвердив, що він бив сокирою по голові ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 в цей час тримав потерпілого за голову. Саме для цього вони прийшли до потерпілого ОСОБА_10 . Обоє обвинувачених наносили удари по голові ОСОБА_10 , а також хаотичні удари по його тулубу. В подальшому почали наносити удари ОСОБА_11 .
Об`єктивно показання потерпілого та засуджених узгоджуються з даними висновку комісійної судово-медичної експертизи від 30 вересня 2019 року № 98, яким підтверджуються виявлені на тілі у ОСОБА_10 тілесні ушкодження та механізм їх заподіяння.
Визнаючи винними ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, суд сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Перевіряючи доводи скарги захисника ОСОБА_12 у частині неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.
Як видно зі змісту судових рішень, суд правильно проаналізував зібрані у справі докази в їх сукупності, зокрема ті, на які посилаються в касаційних скаргах захисники, та, давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що умисел винних був спрямований саме на позбавлення ОСОБА_10 життя.
Зокрема, вирішуючи питання про умисел, суд узяв до уваги поведінку винних і потерпілого, спосіб вчинення злочину, застосовані знаряддя злочину, кількість і характер заподіяних ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та їх локалізацію, наслідки злочинних дій, причини припинення цих дій.
З урахуванням конкретних досліджених обставин справи та змісту спільного умислу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який виразився в узгодженості дій засуджених (зокрема, ОСОБА_8 , котрий завдавав множинні удари у життєво важливий орган голову ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , який діяв як співвиконавець, утримував за плечі, а пізніше тримав за голову ОСОБА_10 ), смертельного наслідку, який настав, кваліфікація дій винних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як умисне вбивство за попередньою змовою групою осіб за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України є правильною.
За наявності умислу на вбивство час настання смерті потерпілого, на який звертають увагу скаржники в касаційних скаргах, не впливає на кваліфікацію злочину.
Інші доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо недоведеності винуватості ОСОБА_9 в побитті ОСОБА_11 , вчиненні злочину за ч. 2 ст. 125 КК України, є аналогічними доводам його апеляційної скарги, які були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.
Зокрема, як установлено на підставі зібраних та досліджених судом доказів у судовому засіданні та показань очевидця події ОСОБА_11 , ОСОБА_9 після побиття ОСОБА_10 почав разом із ОСОБА_8 завдавати удари ОСОБА_11 . Такі показання потерпілого узгоджуються з даними слідчого експерименту від 19 червня 2018 року, під час якого ОСОБА_11 указував на учасників його побиття та механізм завдання йому ударів; даними висновка експерта від 16 липня 2018 року № 194, які підтверджують спричинення ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень та причини їх виникнення.
Суди обґрунтовано послалися в судових рішеннях на показання ОСОБА_11 , оскільки з даних висновків судово-психіатричних експертиз від 08 серпня 2018 року № 391 та від 19 жовтня 2018 року № 503 вбачається, що хоча ОСОБА_11 і страждає на легку розумову відсталість, однак відомості про обставини події, які він надавав під час проведення слідчого експерименту за його участю 19 червня 2018 року та його сприйняття події, в результаті якої він отримав тілесні ушкодження, він міг правильно сприймати та давати щодо вказаних обставин правдиві показання. На правдивість та правильне сприйняття й передачу органу досудового розслідування даних указують також ті обставини, що ОСОБА_11 , розповідаючи деталі вбивства ОСОБА_10 та нанесення йому тілесних ушкоджень, послідовно та повно відтворював обставини події.
Як видно з ухвали апеляційного суду, колегія суддів, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , навела в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги захисників відсутні.
Покарання призначено ОСОБА_9 за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ст. 70 КК України, ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, статтями 70, 71 КК України із урахуванням положень ст. 65 цього Кодексу, підстав уважати таке покарання несправедливим через його невідповідність ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі винних колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3