ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/388/22 Справа № 205/2228/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001931 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керч АР Крим, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працюючого головним фахівцем з монтажу та налагодження систем автоматизації в ТОВ «ДПК «ВАЙЗ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення моральної шкоди, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 300 000 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 8 700 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовлено.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , - відмовлено в повному обсязі.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 117 667,29 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовлено.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_12 , - відмовлено в повному обсязі.
Вирішено долю судових витрат та речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Близько 18 години 40 хвилин 19.08.2016 року, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Octavia Tour», р/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_12 , рухався по вул. Набережна Заводська, м. Дніпро, з боку вул. Метробудівників, в напрямку Кодацького мосту. Під час руху по зазначеній ділянці дороги, водій ОСОБА_13 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, виявивши пішохода ОСОБА_14 , своєчасно не зменшив швидкість свого руху, аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , яка перетинала проїжджу частину вул. Набережна Заводська, з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Octavia Tour», р/н НОМЕР_3 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення п. 12.3. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла - синців: в обох навколоочних ділянках, на верхній губі з переходом на слизову поверхню, в проекції правого плечового суглоба по передній поверхні 1 синець, на передньо-зовнішній поверхні правого передпліччя 4 синця від верхньої до середньої третини, на тильній поверхні правої кисті 5 синців зливного характеру, на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині синець, на внутрішній поверхні лівого стегна від середньої третини до нижньої третини гомілки множинні синці (не менш як 25) зливного характеру, на тильній поверхні лівої кисті 3-и синця, по внутрішній поверхні лівого передпліччя у середній третині 1 синець; садна множинні на обличчі (не менш, як 55), на тильній поверхні правої кисті множинні садна (не менш, як 50), на задньо-зовнішній поверхні лівого плеча від верхньої до нижньої третині з переходом на верхню третині лівого передпліччя по внутрішній поверхні множинні садна, на лівій бічній поверхні тулуба від середньої до нижньої третини 2 садна, на передньо-зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині 2 садна, на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки з переходом на тильну поверхню правої стопи множині садна (не менш як 16), в проекції лівого колінного суглобу по передньо-зовнішній поверхні з переходом на гомілку та тильну поверхню стопи множинні садна (не менш, як 11); в товщі м`яких покривних тканин голови в лобно-тім`яно-скроневих ділянках праворуч та ліворуч масивний крововилив, лінійний перелом в проекції сагітального шва з повним його розходженням; від приблизно середини вище вказаного перелому відходить лінійний перелом, який затухає в тім`яній кістці; повний багато уламковий перелом в передній черепній ямці, а саме, великих крил клиноподібної кістки, гребня решітчастої кістки та верхньої стінки очниці; в ділянках вищевказаних переломів тверда мозкова оболонка частково відторгнута; речовина головного мозку, м`які мозкові оболонки та мозочок представлені неоднорідним, безструктурним мозковим детритом, серед якого подекуди продивляються масивні крововиливи, анатомічну приналежність яких визначити не можливо; в ділянках коренів обох легень смугасті темно-червоні, вертикально орієнтовані крововиливи; на задньо-бокових поверхнях обох легень множинні крововиливи зливного характеру; повний поперечний перелом поперечних відростків 4,5-го поперекових хребців праворуч та ліворуч; в м`яких тканинах правого плеча по зовнішній поверхні від верхньої до середньої третини масивний крововилив; в ділянці крововиливу визначається повний поперечний перелом правої плечової кістки у верхній третині; по задній поверхні лівого плеча в м`яких тканинах від верхньої по нижньої третини визначається крововилив; в проекції крововиливу визначається косо-поперечний повний перелом лівої плечової кістки в середній третині; в м`яких тканинах лівого стегна по зовнішньо-задній поверхні крововилив; на внутрішній поверхні лівої гомілки від верхньої до нижньої третини крововилив; на задньо-зовнішній поверхні правої нижньої кінцівки від верхньої третини стегна до нижньої третини гомілки крововилив в м`які тканини; на фоні вищевказаного крововиливу визначається повний косо-поперечний перелом правої стегнової кістки у верхній третині з формуванням трикутного уламку; повний поперечний перелом малогомілкової кістки у верхній третині; повний косо-поперечний перелом правої великогомілкової кістки у верхній третині, по зовнішній поверхні кістки визначається 2 кісткових фрагменти трикутної форми.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли прижиттєво, від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), за деякий час до настання смерті, можливо за умови, яка вказана у відношенні, тобто, при дорожньо-транспортній події, відносяться до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, що підтверджується характером та локалізацією наявних тілесних ушкоджень на трупі.

Смерть ОСОБА_14 настала від сумісної тупої травми тіла у вигляді переломів кісток скелету та пошкодженням внутрішніх органів.

Виявлені тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 , яка настала о 18 годині 15 хвилин 24.08.2016 року в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» ДОР.

В апеляційних скаргах:
- потерпіла ОСОБА_10 просить вказаний вирокскасувати частково. Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про звільнення від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 622 050,00 грн. В іншій частині вирок ОСОБА_10 просить залишити без змін.

На її думку, ОСОБА_7 не висловив своєї чіткої позиції щодо безумовного застосування амністії, натомість залишив вирішення цього питання на розсуд суду, тобто суд не отримав від ОСОБА_7 згоди на застосування положень закону про амністію і безпідставно її застосував.

Вважає, що суд першої інстанції взагалі нічим не мотивував прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання.

Зазначає, що смерть 27 річної, незаміжньої ОСОБА_14 стала великим горем для її сім`ї та призвела до душевних страждань близьких та родичів. Більше за всіх занепала духом матір померлої - ОСОБА_10 . Від нестерпного болю, який спричинила загибель єдиної доньки, серце її батька не витримало та зупинилось 17.11.2016 року.

На думку ОСОБА_10 , внаслідок душевних страждань яких вона зазнала, розмір моральної шкоди, яку спричинив їй ОСОБА_7 , становить 622 050,00 грн.

- потерпілий ОСОБА_9 просить вказаний вирокскасувати частково. Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про звільнення від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 622 050,00 грн. В іншій частині вирок ОСОБА_9 просить залишити без змін.

Вважає, що застосування амністії можливе лише у суворій відповідності до його умов, тобто суб`єкт звернення повинен висловити чітку позицію щодо застосування до нього амністії. Однак, як вбачається із матеріалів справи, та на думку ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не висловив своєї чіткої позиції щодо безумовного застосування амністії.

Також ОСОБА_9 вважає, що суд першої інстанції взагалі нічим не мотивував прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання.

Зазначає, що смерть 27 річної, незаміжньої ОСОБА_14 стала великим горем для її сім`ї та призвела до душевних страждань близьких та родичів. Найбільших душевних страждань зазнав брат померлої - ОСОБА_9 , оскільки саме йому довелося доглядати та фінансово забезпечувати лікування сестри, а потім організовувати обряд поховання.

Вважає, що внаслідок душевних страждань яких він зазнав, з урахуванням вимушених змін у його життєвих стосунках, що виникли внаслідок наїзду, під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_14 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження в результаті чого настала смерть. Розмір моральної шкоди, яку спричинив йому ОСОБА_7 , на його думку, становить 622 050,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який не підтримав апеляційні скарги та просив вирок суду залишити без змін, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, потерпілого, який просив задовольнити апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є вірними, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційних скарг потерпілих щодо безпідставного застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в»ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено категорії осіб, які підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» мав на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він не позбавлений відносно нього батьківських прав, скоїв тяжкий злочин з необережності, раніше до нього амністія не застосовувалася, подав суду заяву з проханням звільнити його від відбування призначеного судом покарання в зв`язку з амністією, та прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в»ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо наявності підстави для застосування до ОСОБА_7 амністії згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Разом з тим, відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.

Статтею 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Але, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в»ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд першої інстанції взагалі не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від додаткового покарання.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального скоєного, зокрема те, що протиправні дії винного були пов`язані саме з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху України, що призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої наступила смерть потерпілої, що стало великою трагедією для родини ОСОБА_15 . Звільнення судом першої інстанції ОСОБА_7 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку колегії суддів, не може сприяти його виправленню та попередженню нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

У зв`язку з цим, колегія суддів відповідно до вимог статей 50, 65 КК України не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від додаткового покарання на підставі акта амністії.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.05.2018 року (провадження № 51-1919км18) відповідно до якої, застосування чи незастосування амністії до додаткового покарання є правом, а не обов`язком суду, реалізація якого належить до його дискреційних повноважень.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 , - скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, грубий характер допущених ним вимог ПДР, що призвело до смерті молодої людини, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та його наслідків, зокрема не визнання своєї вини, та думку потерпілих, які просили не застосовувати до нього амністію та призначити суворе покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, одружений, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Колегія суддів зазначає про відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі «Скополла проти Італії»від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у тому самому виді та розмірі, - у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, та підставі п. «в»ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 лише від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, не звільняючи відповідно від додатково покарання.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційних скарг потерпілих, що оскаржуване рішення в частині відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, ч. 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положенням ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України близькими родичами та членами сім`ї є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Так, при визначенні розміру стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що втрата рідної людини, в даному випадку доньки та сестри потерпілих є непоправною втратою, внаслідок якої потерпілі зазнали глибокі душевні страждання, переживання, частково задовольнив цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та дійшов до вірного висновку про необхідність і достатність стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 300 000 грн., та на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000 грн.З вказаним висновком суду повністю погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дотримався принципів розумності, справедливості, співрозмірності при прийнятті рішення щодо вирішення цивільних позовів потерпілих.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4