УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0007657 від 04 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:
До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0007657 від 04 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.
В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, немотивованою та незаконною, оскільки прийнята з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема слідчим не було проведено досудове розслідування в повному об`ємі, не вжито всіх дій, передбачених КПК України для встановлення дійсних обставин кримінального провадження, у зв`язку з цим вважає, що постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.
Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. 23 вересня 2022 року до суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність.
Слідчий, постанова якого оскаржується, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою в судове засідання особи, яка подала скаргу та слідчого, відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.
Згідно з частиною третьою статті 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Статтею 26 КПК України передбачено що, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Положеннями частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Судом установлено, що слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0007657 від 04 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.
Відповідно до постанови слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 від 29 грудня 2018 року кримінальне провадження від 04 липня 2018 року № 0007657 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.
В мотивувальній частині постанови слідчий зазначає, що «З метою встановлення свідків та очевидців даної події та осіб, які можуть бути причетні до скоєння кримінального правопорушення було здійснено заходи. В ході проведення заходів позитивного результату отримано не було. Інформацію, яка б становила інтерес для слідства виявлено не було. Проведено опитування пересічних громадян, перевірено раніше судимих осіб, осіб які зловживають алкогольними напоями та ведуть антигромадський спосіб життя, під час чого позитивного результату здобуто не було.
Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що в даній події відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 190 КК України, а саме встановлено відсутність суб`єктивної сторони…»
З наданих матеріалів кримінального провадження № 0007657 від 04 липня 2018 року, слідчим суддею було встановлено, що в ході досудового розслідування слідчим ОСОБА_4 було надано доручення оперативному підрозділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві на проведення слідчих (розшукових) дій в порядку статті 40 КПК, а саме, допитати в якості свідка ОСОБА_3 ; встановити особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, перевірити на причетність осіб, судимих за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, які проживають в районні вчинення кримінального правопорушення. Однак, матеріали провадження не містять доказів виконання зазначеного доручення.
Згідно з частиною другою статті 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зі змісту статті 84 КПК України вбачається, що обставини кримінального провадження встановлюються на підставі доказів, тобто фактичних даних, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
У свою чергу, статтею 91 КПК України визначено, що доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Крім того, статтею 284 КПК України визначено вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
За своєю суттю закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування, тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (статті 2, 284 КПК України).
Зі змісту частини п`ятої статті 110 КПК України вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Наданими до суду матеріалами кримінального провадження № 0007657 від 04 липня 2018 року доводи заявника про те, що слідчим не вжито всіх дій, передбачених КПК України для встановлення дійсних обставин кримінального провадження, не спростовані.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження № 0007657 від 04 липня 2018 року є необґрунтованою, оскільки неможливо зрозуміти, на підставі яких доказів було встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, так як слідчий не послався на жодну обставину, встановлену під час досудового слідства та на будь-які слідчі процесуальні дії, які ним були вчинені для встановлення цих обставин. Також слідчим не надано жодної оцінки зібраним доказам та встановленим під час досудового розслідування обставинам та не зазначені підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють його закриття.
Крім того, судом встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження слідчим закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0007657 від 07 липня 2018 року, в той час як з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що відомості в кримінальному провадженні № 0007657 внесені 04 липня 2018 року.
Що стосується вимог про зобов`язання слідчого надати матеріали кримінального провадження на ознайомлення та вчинити визначені заявником слідчі дії, то слідчий суддя приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, з огляду на наступне.
Згідно з частиною п`ятою статті 40 КПК України слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Відповідно до частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язати вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, повноваження слідчого судді при розгляді скарг на рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження, зводяться до права на скасування рішення слідчого чи прокурора або відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення скарги.
На підставі викладеного та керуючись статтями 24, 36, 220, 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0007657 від 04 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України скасувати.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1