Дата документу 26.09.2022
Справа № 334/4003/22
Провадження № 1-кс/334/1237/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000730 від 16.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя звернувся дізнавач СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000730 від 16.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 16.09.2022 року до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Запоріжжя вул. Зачиняєва біля буд. 115 виявлено Т/з Volkswagen Passat з днз. НОМЕР_1 у якого номер двигуна автомобіля піддавався змінам, а саме нанесений не заводом виробника. (ЖЄО 20379 від 16.09.2022 року) .

Відомості про кримінальне правопорушення внесено 16.09.2022 до ЄРДР за № 0000730 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

16.09.2022 р. під час огляду місця події за адресом: м. Запоріжжя, вулиця Зачиняєва, буд. 115 було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , в кузові чорного кольору; ключі від автомобіля; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 .

16.09.2022 дізнавачем СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 прийнято постанову про визнання вилученого в ході огляду місця події від 16.09.2022 речовим доказом.

Вилучене вищезазначене майно необхідне для подальшого проведення судово-криміналістичної експертизи задля встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Також, на теперішній час у органу дізнання є достатньо підстав вважати, що в разі повернення вказаного транспортного засобу власнику, останній може розпорядитися ним на власний розсуд.

Дізнавач у судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання з підстав, викладених у ньому.

Адвокат ОСОБА_5 , який представляє інтереси власника автомобіля просив суд відмовити у задоволенні клопотання, оскільки воно не обґрунтовано та суперечить підставам для накладання арешту.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні сектору дізнання Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000730 від 16.09.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 16.09.2022 року до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Запоріжжя вул. Зачиняєва біля буд. 115 виявлено Т/з Volkswagen Passat з днз. НОМЕР_1 у якого номер двигуна автомобіля піддавався змінам, а саме нанесений не заводом виробника. (ЖЄО 20379 від 16.09.2022 року) .

Власником вказаного автомобіля являється ОСОБА_4 , який є добросовісний набувач транспортного засобу. Після покупки даного автомобіля, він звернувся до сервісного центру з метою оформлення транспортного засобу. Була проведена експертиза, після чого був виписаний технічний паспорт.

Відповідно до клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.

Частиною другою ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно дост. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого (дізнавача) на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах SperrongandLonnrothvSweden" від 23.09.82, "новоселець кий проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України від1.06.2006).

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою запобігти спробам будь-якого способу відчуження зазначеного майна до закінчення досудового розслідування.

Проте, в ході судового розгляду, не доведено суду доказів в обґрунтування свого клопотання, зокрема щодо спроб або способу відчуження зазначеного майна.

Крім того з`ясовано, що ОСОБА_6 придбав даний автомобіль за договором купівлі-продажу. Належним чином зареєстрував транспортний засіб у сервісному центрі УМВС. При цьому була проведена експертиза транспортного засобу без зауважень.

Все вище перелічене свідчить про відсутність підстав до диспозиції ст.290 КК України, на підставі чого слід ухвалювати рішення про накладання арешту на майно.

Також слід зазначити, що жодній особі у даному провадженні не повідомлено про підозру, відповідно, цивільні позови у провадженні також відсутні.

Таким чином, з клопотання слідчого незрозуміло, яке саме відношення вказане вище майно має до даного кримінального провадження, та як воно може бути використано в якості доказу в рамках даного кримінального провадження.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що жодної з передбачених законом підстав для накладення арешту на вилучене майно дізнавачем або прокурором не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про накладення арешту слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000730 від 16.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України - відмовити.

Повернути тимчасово вилучений автомобіль марки Volkswagen Passat з днз. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля Volkswagen Passat з днз. НОМЕР_1 та ключі від автомобіля Volkswagen Passat з днз. НОМЕР_1 власнику - ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1