Провадження 1-кп/521/241/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з секретарем - ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відео-конференції (дистанційного засідання) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001090 від 22.05.2018 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Великовеселе, Врадіївського району, Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання, раніше судимого:
- 27.02.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 104 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 05.09.2017 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 27.04.2018 року у зв`язку з відбуттям покарання;
- 16.12.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:
21.05.2018 року, в період часу з 00 годин 30 хвилин до 02 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, перелізши через паркан, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, що належить ОСОБА_5 , і яке знаходилось в приміщенні будинку за вказаною адресою.

В подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав майно яке належить ОСОБА_6 , а саме: два ноутбука марки «Asus» моделі «Vivo Book», вартістю 7 000 кожний, на суму 14 000 гривень; мобільний телефон марки «Samsung J7», вартістю 4 000 гривень, та грошові кошти в розмірі 1 000 гривень.

Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 19 000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та показав, що він дійсно в 2018 році вночі при зазначених в обвинувальному акті обставинах переліз через паркан та скоїв крадіжку грошових коштів, мобільного телефона, та двох ноутбуків з будинку потерпілої, вартість та кількість не оскаржує. Отримані від продажу майна гроші витратив на власні потреби. У вчиненому розкаявся та виразив готовність нести відповідальність за вчинене.

Потерпіла ОСОБА_5 надала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 без її участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Покарання просить призначити на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками кримінального провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин та щирим каяттям у вчиненому.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло та інше приміщення.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; особу ОСОБА_4 , його вік та соціальне положення; стан здоров`я; те, що особа осудна, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває; працездатна, але не працює; раніше неодноразово судима за злочини проти власності; повне визнання вини;відсутність тяжких наслідків; відсутність у потерпілої вимог матеріального та морального характеру, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , позицію прокурора в судових дебатах, про те, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто лише під час ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, що передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України суд не знаходить.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 засуджений та в даний час реально відбуває покарання за вироком Малиновськогорайонного суду м. Одеси від 16.12.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Отже обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки після постановлення зазначеного вироку встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
Оскільки покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати у строк призначеного покарання частину відбутого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року (справа №521/16287/20, провадження 1-кп/521/1302/20).

Цивільний позов по даному кримінальному провадження не заявлявся.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Під час досудового розслідування та в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою не обирався. ОСОБА_4 знаходиться під вартою у зв`язку з відбуванням покарання у виді позбавлення волі за іншим вироком суду, у зв`язку з чим запобіжний захід до набрання вироком законної сили судом не обирається.
Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року (справа №521/16287/20, провадження 1-кп/521/1302/20), більш суворим, призначеного цим вироком, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили - не обирати.
Строк покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 31 серпня 2022 року.
Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання відбуту ним частину покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2020 року, тобто за період з 27.08.2020 року по 30.08.2022 року включно.
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1