Справа № 161/9359/18 Провадження №11-кп/802/8/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.ч.1, 2 ст.190, ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора із доповненнями, та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Горлівка Донецької області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , громадянку України, українку, з професійно-технічною освітою, не одружену, не працюючу, не судиму, засуджено за:

- ч.1 ст.358 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень;
- ч.3 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
- ч.4 ст.358 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень;
- ч.1 ст.190 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень;
- ч.2 ст.190 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнана винною і засуджена за те, що вона у відповідності до Довідки №0764/000008 від 16 жовтня 2014 року, перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто вона являючись внутрішньо переміщеною особою, яка підпадає під дію ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року, достовірно знаючи про реалізацію державної соціальної програми, передбаченої "Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, усвідомлюючи, що вона має право на надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, регламентоване відповідним Порядком, 16 жовтня 2014 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що у м.Луцьку по пр.Волі, 4а, з метою призначення та отримання щомісячної адресної допомоги, умисно підробила, власноручно заповнивши та підписавши офіційний документ Заяву №35790/14 від 16 жовтня 2014 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не вказавши в ній відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_8 внесла в офіційний документ завідомо неправдиві відомості, який в подальшому подала в Департамент соціальної політики Луцької міської ради для отримання соціальної допомоги.
Крім цього, вона ж, 07 травня 2015 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що у м. Луцьку на пр. Волі, 4а, з метою призначення та отримання щомісячної адресної допомоги, повторно, умисно підробила, власноручно заповнивши та підписавши офіційний документ Заяву №7440/15 від 07 травня 2015 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не вказавши в ній відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_8 внесла в офіційний документ завідомо неправдиві відомості, який в подальшому подала в Департамент соціальної політики Луцької міської ради для отримання соціальної допомоги.
Крім цього, вона ж, 19 жовтня 2015 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що у м. Луцьку на пр. Волі, 4а, з метою призначення та отримання щомісячної адресної допомоги, повторно, умисно підробила, власноручно заповнивши та підписавши офіційний документ Заяву №33864/15 від 19 жовтня 2015 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не вказавши в ній відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_8 внесла в офіційний документ завідомо неправдиві відомості, який в подальшому подала в Департамент соціальної політики Луцької міської ради для отримання соціальної допомоги.
Крім цього, вона ж, 15 квітня 2016 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що у м. Луцьку по пр. Волі, 4а, з метою призначення та отримання щомісячної адресної допомоги, повторно, умисно підробила, власноручно заповнивши та підписавши офіційний документ Заяву №16395/15 від 15 квітня 2016 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не вказавши в ній відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_8 внесла в офіційний документ завідомо неправдиві відомості, який в подальшому подала в Департамент соціальної політики Луцької міської ради для отримання соціальної допомоги.
Крім цього, вона ж, 08 листопада 2016 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в приміщення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що у м. Луцьку по пр. Волі, 4а, з метою призначення та отримання щомісячної адресної допомоги, повторно, умисно підробила, власноручно заповнивши та підписавши офіційний документ Заяву №176836 від 08 листопада 2016 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не вказавши в ній відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності. Таким чином, ОСОБА_8 внесла в офіційний документ завідомо неправдиві відомості, який в подальшому подала в Департамент соціальної політики Луцької міської рад для отримання соціальної допомоги.
Крім цього, вона ж, 16 жовтня 2014 року, у невстановлений досудовим розслідуванні час, перебуваючи в приміщенні Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 4а, умисно, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, надала працівнику вказаної установи завідомо підроблений офіційний документ Заяву № 35790/14 від 16 жовтня 2014 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій не зазначено відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, чим використала завідомо підроблений офіційний документ.
Крім цього, вона ж, 07 травня 2015 року, у невстановлений досудовим розслідуванні час, перебуваючи в приміщенні Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 4а, умисно, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, надала працівнику вказаної установи завідомо підроблений офіційний документ Заяву № 7440/15 від 07 травня 2015 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій не зазначено відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, чим використала завідомо підроблений офіційний документ.
Крім цього, вона ж, 19 жовтня 2015 року, у невстановлений досудовим розслідуванні час, перебуваючи в приміщенні Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 4а, умисно, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, надала працівнику вказаної установи завідомо підроблений офіційний документ Заяву № 33864/15 від 19 жовтня 2015 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій не зазначено відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, чим використала завідомо підроблений офіційний документ.
Крім цього, вона ж, 15 квітня 2016 року, у невстановлений досудовим розслідуванні час, перебуваючи в приміщенні Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 4а, умисно, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, надала працівнику вказаної установи завідомо підроблений офіційний документ Заяву № 16395 від 15 квітня 2016 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій не зазначено відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, чим використала завідомо підроблений офіційний документ.
Крім цього, вона ж, 08 листопада 2016 року, у невстановлений досудовим розслідуванні час, перебуваючи в приміщенні Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 4а, умисно, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, надала працівнику вказаної установи завідомо підроблений офіційний документ Заяву № 17683 від 08 листопада 2016 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій не зазначено відомості про наявність житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, чим використала завідомо підроблений офіційний документ.
Крім цього, вона ж, 16 жовтня 2014 року, керуючись корисливим мотивом, з метою отримання соціальної допомоги у формі щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману, що виразився в приховуванні інформації наявності житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, що в свою чергу позбавило б ОСОБА_8 права на отримання вказаної соціальної допомоги, відповідно до п. 6 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого Постановою КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року. В подальшому вище вказана заява стала підставою для призначення та виплати Департаментом соціальної політики Луцької міської ради щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого в період часу з жовтня 2014 року по березень 2015 року заволоділа призначеною соціальною допомогою на загальну суму 7314 грн. 39 коп., чим спричинила територіальній громаді міста Луцька в особі Департаменту соціальної політики Луцької міської ради матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, вона ж, 07 травня 2015 року, керуючись корисливим мотивом, з метою отримання соціальної допомоги у формі щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману, що виразився в приховуванні інформації наявності житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, що в свою чергу позбавило б ОСОБА_8 права на отримання вказаної соціальної допомоги, відповідно до п. 6 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого Постановою КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року. В подальшому вище вказана заява стала підставою для призначення та виплати Департаментом соціальної політики Луцької міської ради щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого, повторно, в період часу з квітня 2015 року по вересень 2015 року заволоділа призначеною соціальною допомогою на загальну суму 7602 грн. 40 коп., чим спричинила територіальній громаді міста Луцька в особі Департаменту соціальної політики Луцької міської ради матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, вона ж, 19 жовтня 2015 року, керуючись корисливим мотивом, з метою отримання соціальної допомоги у формі щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману, що виразився в приховуванні інформації наявності житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, що в свою чергу позбавило б ОСОБА_8 права на отримання вказаної соціальної допомоги, відповідно до п. 6 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого Постановою КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року. В подальшому вище вказана заява стала підставою для призначення та виплати Департаментом соціальної політики Луцької міської ради щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого, повторно, в період часу з жовтня 2015 року по березень 2016 року заволоділа призначеною соціальною допомогою на загальну суму 8172 грн., чим спричинила територіальній громаді міста Луцька в особі Департаменту соціальної політики Луцької міської ради матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, вона ж, 15 квітня 2016 року, керуючись корисливим мотивом, з метою отримання соціальної допомоги у формі щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману, що виразився в приховуванні інформації наявності житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, що в свою чергу позбавило б ОСОБА_8 права на отримання вказаної соціальної допомоги, відповідно до п. 6 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого Постановою КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року. В подальшому вище вказана заява стала підставою для призначення та виплати Департаментом соціальної політики Луцької міської ради щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого, повторно, в період часу з квітня 2016 року по вересень 2016 року заволоділа призначеною соціальною допомогою на загальну суму 8172 грн., чим спричинила територіальній громаді міста Луцька в особі Департаменту соціальної політики Луцької міської ради матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, вона ж, 08 листопада 2016 року, керуючись корисливим мотивом, з метою отримання соціальної допомоги у формі щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, шляхом обману, що виразився в приховуванні інформації наявності житлової квартири АДРЕСА_3 , яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у її власності, на праві спільної сумісної власності, що в свою чергу позбавило б ОСОБА_8 права на отримання вказаної соціальної допомоги, відповідно до п. 6 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого Постановою КМУ № 505 від 01 жовтня 2014 року. В подальшому вище вказана заява стала підставою для призначення та виплати Департаментом соціальної політики Луцької міської ради щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого, повторно, в період часу з жовтня 2016 року по грудень 2016 року заволоділа призначеною соціальною допомогою на загальну суму 2941 грн. 44 коп., чим спричинила територіальній громаді міста Луцька в особі Департаменту соціальної політики Луцької міської ради матеріальну шкоду на вказану суму.
Тобто вчинила підроблення документа, який надає право, з метою використання його підроблювачем, злочин, передбачений ч.1 ст.358 КК України; підроблення документа, який надає право, з метою використання його підроблювачем, вчинене повторно, злочин, передбачений ч.3 ст.358 КК України; використання завідомо підробленого документа, злочин, передбачений ч.4 ст.358 КК України; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України; та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої, оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Посилається на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_8 , не надано належної оцінки тим обставинам, що вона свою винуватість не визнала та не розкаялась у вчиненому, збитки територіальній громаді не відшкодувала. Обвинувачена ніде не працює, тобто не вживає жодних заходів щодо відшкодування цих збитків, а тому покарання з випробуванням не відповідає встановленим в законі принципам призначення покарання.

Прокурор до вказаної апеляційної скарги неодноразово подавав письмові зміни в яких зазначає про те, що на час ухвалення вироку набули чинності зміни, внесені в редакцію Закону, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.190 та ч.1 ст.358 КК України, за які ж засуджено ОСОБА_8 . Зважаючи на це, при призначенні покарання за цими статтями суд з урахуванням положень ст.ст.4 та 5 КК України, повинен був визначити редакцію норм закону, що підлягають застосуванню та, які діяли на час вчинення кримінальних правопорушень, а саме: за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, які на час вчинення кримінальних правопорушень (16.10.14 - 08.11.16) діяли в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008; за ч.1 ст.358 КК України, які на час вчинення кримінального правопорушення (16.10.14) діяла в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011, та передбачала відповідальність у виді штрафу в розмірі до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або арешту на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 2 років. Однак, оскаржуваним вироком суд призначив обвинуваченій за ч.1 ст.358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке фактично не було передбачено санкцією цієї статті на час вчинення кримінального правопорушення. А тому, судом не було дотримано положень КК України щодо загальних засад призначення покарання, що є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання.
Крім того, прокурор вважає, що ОСОБА_8 слід звільнити від призначеного покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190, ч.1, 3, 4 ст.358 КК України на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності.

Посилаючись на вищенаведене, прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити:

Вважати ОСОБА_8 засудженою за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України до покарання:
- ч.1 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008) - у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008), - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008) - у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008), - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.1 ст.358 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011) - у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст.358 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.3 ст.358 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.3 ст.358 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.4 ст.358 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності.

В решті вирок суду, прокурор просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_7 посилається на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що заяви, написані обвинуваченою до Департаменту соціальної політики не мають ознак офіційного документа, а відтак, не можуть бути предметом злочину, передбаченого ст.358 КК України. Тому вважає, що у діях ОСОБА_8 відсутній склад злочинів, передбачених ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України. Крім того, вважає, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_8 діяла з прямим умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману. Зазначає, що достовірність внесених відомостей перевірялась Департаментом соціальної політики Луцької міської ради перед виплатою адресної допомоги, а тому має місце помилка, яка не була своєчасно виявлена відповідальними державними службовцями. Звертає увагу суду на ту обставину, що в судовому порядку рішенням суду від 13.06.2017 року з ОСОБА_8 стягнуто надміру перераховані з бюджету суми грошової допомоги. Враховуючи ці обставини, захисник просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в її діях ознак складу кримінальних правопорушень.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась. При цьому, її захисник із урахуванням того, що прокурором в апеляційних вимогах не порушується питання про погіршення становища обвинуваченої, не заперечувала про проведення апеляційного розгляду у відсутності останньої. А тому, апеляційний суд вважає, що враховуючи положення ч.4 ст.401 КПК України, апеляційний розгляд можливо провести у відсутності обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, захисника обвинуваченої, прокурора, які кожен окремо підтримали свої апеляційні скарги та заперечили інші, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 за ч.ч.1, 2 ст.190, ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самої обвинуваченої ОСОБА_8 , яка вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнала та показала, що вона дійсно зверталась із заявами у Департамент соціальної політики Луцької міської ради про виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам та отримувала грошові кошти, однак, наміру вводити в оману та заволодіти державними коштами не мала. Про ту обставину, що вона є співвласником квартири не знала, оскільки на момент приватизації житла, а саме в 1993 році була ще неповнолітня.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:
Показаннями представник потерпілої сторони ОСОБА_9 , яка суду показала, що дійсно 16 жовтня 2014 року, 07 травня 2015 року, 19 жовтня 2015 року, 15 квітня 2016 року та 08 листопада 2016 року обвинувачена ОСОБА_8 зверталась у Департамент соціальної політики Луцької міської ради із заявами про виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку з цим, на підставі поданих ОСОБА_8 документів, рішеннями Департаменту від 21.10.14, 27.05.15, 21.10.15 року, 18.04.16 та 15.11.16 року, їй було призначено щомісячну допомогу в сумі 1326 грн. Через деякий період часу, інспекторами Департаменту на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, було встановлено, що ОСОБА_8 є співвласником квартири АДРЕСА_3 , однак про цей факт вона ніде не вказувала. А тому, працівниками Департаменту обвинуваченій направлено вимогу про повернення коштів, проте остання жодним чином на це не реагувала. Щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 33770 грн. 33 коп. з обвинуваченої на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради була стягнуто в судовому порядку, а саме рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.06.2017 року. На даний час з ОСОБА_8 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради в порядку примусового виконання стягується по 135 грн. щомісячно.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка є головним спеціалістом відділу призначення державної допомоги Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, в суді першої інстанції показала, що дійсно ОСОБА_8 зверталась із заявами у Департамент соціальної політики Луцької міської ради про виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В грудні 2016 року, актом соціальних інспекторів було встановлено, що ОСОБА_8 є співвласником квартири АДРЕСА_3 . Після цього, враховуючи виявлений факт, соціальними інспекторами підготовлено документи та передано Комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, якою було вирішено відмовити ОСОБА_8 у виплаті допомоги і, водночас визначено суму надмірно виплачених коштів.

Показаннями свідка ОСОБА_11 (мати обвинуваченої), яка суду показала, що вона, її син та дочка ОСОБА_12 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 . Приватизацією квартири займалась вона. Вказала, що про факт права спільної власності на житло обвинувачена могла і не знати, оскільки пройшов дуже великий проміжок часу.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- довідку №112 від 26.03.2018 року, з якої вбачається, що з жовтня 2014 року по грудень 2015 року ОСОБА_8 отримала допомогу переміщеним особам на проживання в сумі 18894 грн. 79 коп.;

- довідку №111 від 26.03.2018 року з якої вбачається, що з січня по грудень 2016 року ОСОБА_8 отримала допомогу переміщеним особам на проживання в сумі 14875 грн. 44 коп.;

- повідомлення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 28.12.2016 року № 11.2-8/29097, яким ОСОБА_8 було повідомлено про необхідність повернення надмірно виплачених коштів;

- рішення про визначення обсягу надміру виплачених коштів ОСОБА_8 за період з 16.10.2014 року по 31.12.2016 року щодо встановлення обсягу надмірно виплачених коштів в сумі 33770 грн. 33 коп., а також встановлено строк для повернення виплачених коштів до 15 березня 2017 року;

- рішення від 22.12.2016 року №16 (протокол №16 від 22.12.16), яким відмовлено у призначенні ОСОБА_8 соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам згідно постанови КМУ №365 від 08.06.2016 року;

- акт №3641 від 20.12.2016 року за результатами проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних допомог, з якого вбачається, що відділом державних соціальних інспекторів департаменту соціальної політики Луцької міської ради проведено перевірку достовірності інформації про доходи ОСОБА_8 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , переміщена особа на проживання о/р НОМЕР_2 , за період з 16.10.2014 року по 31.12.2016 року, було виявлено не задеклароване майно, а саме, квартира заг. пл. 36,8 кв.м., зар. 1 ос. за адресою АДРЕСА_2 - співвласник ОСОБА_8 - згідно Акту МПУ № 7421 від 19 грудня 2016 року;

- рішення від 17.11.2016 року, яким 19 жовтня 2016 року ОСОБА_8 надано допомогу на сім`ю в розмірі 1326 грн., як переміщеним особам на проживання;
- довідку №0764/000008 від 16.10.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції;
- заяви №35790/14 від 16.10.14, №7440/15 від 07.05.15, №33864/15 від 19.10.15, №16395/15 від 15.04.16 та №17683 від 08.11.16 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних підписані ОСОБА_8 в яких зазначено, що у будь-кого із членів сім`ї відсутні у володінні житлові приміщення, розташовані в регіонах, інших ніж тимчасово окупованих територіях України та районах проведення антитерористичної операції.
- рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про призначення допомоги переміщеним на проживання, якими підтверджується факт призначення та у подальшому виплаті ОСОБА_8 грошових коштів в періоди часу: (від 21.10.14 - з жовтня 2014 року по березень 2015 року в сумі 7314 грн. 39 коп.; від 27.05.15 - з квітня 2015 року по вересень 2015 року в сумі 7602 грн. 40 коп.; від 21.10.15 - з жовтня 2015 року по березень 2016 року в сумі 8172 грн.; від 18.04.16 - з квітня 2016 року по вересень 2016 року в сумі 8172 грн.; від 17.11.16 з жовтня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 2941 грн. 44 коп.);
- інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, акт від 19.12.2016 року №7421, з якої вбачається, що квартира заг. пл.36,8 кв.м., зар. 1 ос. за адресою: АДРЕСА_2 - співвласник ОСОБА_8 ;
- рішення Луцького міськрайонного суду у Волинській області у справі №161/4709/17 (провадження № 2/161/2044/17) від 13.06.2017 року, яким задоволено позов Департаменту соціальної політики Луцької міської ради та вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради 33770 грн. 33 коп. щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;
- виконавчий лист по цивільній справі від 13.06.2017 року, згідно якого вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради 33770 грн. 33 коп. щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;
- лист Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 22.03.2019 року, відповідно до якого, ОСОБА_8 в рахунок надміру отриманих коштів повернено протягом 2018 року 1539 грн. 10 коп. та 256 грн. 50 коп. Станом на 21.03.19 залишок становить 31974 грн. 63 коп.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що та вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 та ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

При цьому, як вбачається з вироку суду, сама обвинувачена не заперечує фактичних обставин кримінального провадження, які стосуються того, що вона особисто зверталась до Департаменту соціальної політики про призначення їй допомоги для чого й подавала відповідні заяви.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до доводів сторони захисту в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки, вони суперечать дослідженим доказам у справі, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.
Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 та ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що заяви, які були написані обвинуваченою до Департаменту соціальної політики, не мають ознак офіційного документа, а тому й не можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України у зв`язку з чим в діях обвинуваченої і відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України, на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

Так ч.1 ст.358 КК України передбачена відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином - підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
Частини 3 та 4 ст.358 КК України, встановлюють відповідальність за вчинення повторно дій, передбачених ч. ч.1 або 2 цієї статті, і, відповідно, за використання завідомо підробленого документа.
Тобто, предметом кримінальних правопорушень, передбачених ст.358 КК України, є офіційний документ.

Відповідно до примітки до ст.358 КК України у цій статті та статях 357 і 366 цього ж Кодексу під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи ? докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Тому при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Постановою КМУ України №505 від 01.10.2014 року затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплати житлово-комуанльних послуг, який визначає механізм надання такої допомоги.
У п.5 цього Порядку №505 (в редакції Закону, який діяв на час подання обвинуваченою заяв до Департаменту соціальної політики) передбачено, що для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

У заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги: 1) прізвище, ім`я та по батькові; 2) число, місяць, рік народження; 3) серія, номер паспорта громадянина України, ким і коли виданий, для іноземців або осіб без громадянства - серія, номер паспортного документа та посвідки на постійне проживання; 4) реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної фіскальної служби і мають відмітку в паспорті); 5) зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування); 6) реквізити рахунка уповноваженого представника сім`ї в уповноваженому банку, на який перераховуватиметься грошова допомога; 7) наявність у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції; 8) наявність у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (із зазначенням строку експлуатації з дати випуску); 9) наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб; 10) місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює.

До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім`ї від інших членів сім`ї та згода на обробку персональних даних.

Згідно із п.6 Порядку №505 (в редакції Закону, який діяв на час подання обвинуваченою заяв до Департаменту соціальної політики) грошова допомога не призначається у разі, коли:

- будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції;

- у володінні сім`ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску;

- будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Тобто, заява про отримання вищезгаданої допомоги і, про надання якої звернулась обвинувачена до Департаменту соціальної політики, має визначені реквізити, які передбачені вищезгаданим Порядком. Інформація, яка вноситься до неї посвідчує факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, а саме призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відмову в її призначенні або ж припинення її виплати в разі подання неповних чи недостовірних відомостей і, зокрема щодо наявності/відсутності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що заяви обвинуваченою заповнювались на ідентичних бланках в яких визначено, яка саме інформації повинна бути нею зазначена. Крім того, у бланку також вказано про те, що інформація, подана у заяві, а також документи можуть бути перевірені органом соціального захисту для забезпечення цільового використання коштів.

Зважаючи на зазначене, а також на те, що на підставі внесених у заяви для призначення допомоги відомостей про відсутність у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, обвинувачена ОСОБА_8 отримувала державні грошові кошти, призначені для виплати державної соціальної допомоги, колегія суддів вважає, що такі заяви є офіційними документами в розумінні примітки ст.358 КК України, а відтак і предметом кримінальних правопорушень, передбачених ст.358 КК України.

Сторона захисту також вказує про відсутність в діях обвинуваченої прямого умислу на заволодіння чужим майном, однак таке твердження суд до уваги не приймає з огляду на таке.
Як визначено у ст.190 КК України, шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. З суб`єктивної ж сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, можуть перебувати в іншій, ніж кримінальна, юридичній площині й свідчити про наявність цивільного спору.
Неповідомлення (незазначення) відомостей про наявність нерухомого майна як спосіб отримання соціальних виплат (допомоги) є одним із різновидів обману, що характеризується документальною (письмовою) формою та проявляється через пасивну поведінку особи, котра не повідомляє обов`язкової за законом інформації.
Як установлено судом, ОСОБА_8 у період з 16 жовтня 2014 року по 08 листопада 2016 року неодноразово зверталася до органу соціального захисту із заявами за оформленням щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплати житлово-комунальних послуг. При цьому у поданих заявах, на підставі яких було прийнято рішення про призначення вказаного виду допомоги, обвинувачена кожного разу не зазначала відомостей про перебування у її власності житла, наявність якого, унеможливлювала призначення такої допомоги. Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказані діяння останньої правильно визнав кримінально караними і кваліфікував за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України.
При цьому, до твердження сторони захисту про необізнаність обвинуваченої того, що вона є співвласником квартири, апеляційний суд відноситься критично враховуючи час реєстрації права власності на нерухомість. Крім того, мати обвинуваченої ОСОБА_11 будучи допитаною судом першої інстанції в якості свідка, висловила лише припущення щодо можливої необізнаності обвинуваченої того факту, що остання є співвласником квартири.
Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені захисником в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку, як про це просить остання, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Таким чином, апеляційна скарга захисника обвинуваченої підлягає залишенню без задоволення.

Що ж стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні вироку в частині призначення покарання, яке не відповідає санкції ч.1 ст.358 КК України, то вони на думку колегії суддів є обґрунтованими з таких підстав.

Як встановлено судом, до санкції ч.1 ст.358 КК України вносились зміни в частині, що стосувалися покарання у виді штрафу.

На час вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а це період з 16.10.14 - 08.11.16, дана норма діяла в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011, та передбачала покарання, зокрема у виді штрафу в розмірі до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
За положеннями ст.4 КК України злочинність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

За положеннями ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Даних вимог закону місцевий суд не дотримався.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій і, зокрема за ч.1 ст.358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в межах санкції цієї статті, що діяла на час ухвалення вироку, яке фактично є більшим, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.358 КК України в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року, що діяла на час вчинення цього кримінального правопорушення.
Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи положення ст.ст.4, 5 та 65 КК України, колегія суддів вважає, що місцевий суд призначивши більш суворе покарання у виді штрафу ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) КК України на час вчинення кримінального правопорушення, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до положень ст.ст.408, 409, 413 КПК України є підставою для зміни оскаржуваного вироку в частині покарання шляхом зменшення такого покарання у виді штрафу, яке відповідатиме санкції ч.1 ст.358 КК України в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про необхідність зазначення редакції ч.ч.1 та 2 ст.190 КК України, які діяли на час вчинення цих кримінальних правопорушень, оскільки, як встановлено судом до цієї норми вносились зміни в частині, що стосуються розміру покарання на час вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень в розрізі із часом ухвалення вироку.

Зважаючи на це, апеляційний суд вважає, що дану обставину можливо усунути не шляхом зміни вироку в цій частині, оскільки міра покарання обвинуваченій обрана відповідно до санкції статті, яка діяла на час вчинення злочинів, а - зазначення про те, що обвинувачену слід вважати засудженою до покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008 року, тобто у тій, яка діяла на час вчинення нею кримінальних правопорушень.

Слушними також є доводи прокурора про необхідність застосування положень ст.ст.49, 74 КК України, оскільки на час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції закінчились строки давності притягнення обвинуваченої ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення усіх кримінальних правопорушень, вчинення яких їй інкримінується - ч.ч.1, 2 ст.190 та ч.ч.1, 3, 4 ст.358 КК України, що відповідно дає підстави для звільнення обвинуваченої від відбування призначених покарань.

Так, відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно із ч.5 чт.74 КПК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.190 та ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 згідно ст.12 КК України відносяться до кримінальних проступків, а кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 та ч.3 ст.358 КК України, - до нетяжких злочинів. Ці кримінальні правопорушення вчинені були 16.10.14, 07.05.15, 19.10.15, 15.04.16 та 08.11.16.. А тому, у відповідності до положень п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України з дня вчинення даних кримінальних правопорушень минули строки давності.

Оскільки стороною захисту у апеляційній скарзі ставиться питання про виправдання обвинуваченої ОСОБА_8 , то нею фактично заперечується можливість її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а тому вона на підставі ч.5 ст.74 КК України підлягає звільненню від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора із доповненнями задовольнити.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженою за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України до покарання за:
- ч.1 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008) - у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008), - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008) - у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008), - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.1 ст.358 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011) - у виді штрафу, зменшивши його розмір до 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст.358 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.3 ст.358 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.3 ст.358 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності.

- ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.4 ст.358 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності.

Виключити з вироку вказівку про застосування ч.1 ст.70, 75, 76 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .

В іншій частині вирок суду, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді