Справа № 204/1190/22
Провадження № 1-кс/204/275/22
УХВАЛА
Іменем України

18 лютого 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором першого відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000304 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 149 КК України -

встановив:

Відділенням поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України у кримінальному проваджені №0000304 від 15 квітня 2021 року, за фактом вербування, переміщення, переховування людей, з метою експлуатації, з використанням примусу, обману, вчинені повторно, поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя або здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства, вчинені організованою групою.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 керував організованою групою зі стабільним складом, до якої увійшли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заздалегідь зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення особливо тяжких злочинів, об`єднаних єдиним умислом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи, які одночасно, виконуючи відведену кожному роль, в період з лютого 2021 року по вересень 2021 року здійснювали вербування, переміщення, переховування осіб, використовуючи обман та примус, поєднане з насильством та погрозою його застосування, з метою їх трудової експлуатації,
19 вересня 2021 року, в порядку ст. ст. 276-278, 481 КПК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено майновий стан підозрюваного ОСОБА_5 , а саме:
-автомобіль УАЗ 3303, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 ;
-автомобіль ЗИЛ 431412, 1990 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 ;
-автомобіль УАЗ 31514, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , VIN- НОМЕР_6 .
Зазначені автомобілі відповідно до бази Національної поліції України, належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Санкцією ч. 3 ст. 149 Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.
Відповідно до п. 3,4 ч. 2, ч. 5 ст.170 КПК України накладення арешту необхідно з метою конфіскації майна, як можливого виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно, яке використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України також тимчасово вилученим майном може бути майно, щодо якого є достатні підстави вважати, що воно одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та/або є доходами від них.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна негативних наслідків для інших осіб не настане.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації. Завданням арешту є запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення та відчуження.
Враховуючи викладене, слідчий звернувся з даним клопотанням до суду.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.
Адвокат, підозрюваний заперечували щодо накладення арешту на майно.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п.3 ч.2, ч.5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК порядку на рухоме майно, щодо якого ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до положень ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В матеріалах клопотання в наявності правові підстави для арешту зазначених автомобілів, з метою їх збереження та подальшої можливої конфіскації. ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 149 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Зазначені транспортні засоби є власністю підозрюваного. У зв`язку з чим, слід задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зазначене в клопотанні рухоме майно.
Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 309, 369-372 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором першого відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000304 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 149 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на автомобіль УАЗ 3303, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 ; автомобіль ЗИЛ 431412, 1990 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 ; автомобіль УАЗ 31514, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , VIN- НОМЕР_6 , із забороною користування, відчуження та розпорядження.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1