Справа № 345/183/18
Провадження № 11-кп/4808/115/22
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінальних проваджень № 0000012 та № 0000549 за апеляційною скаргою прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , освіта середня, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє 31 липня 2012 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці з конфіскацією майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ст. 395 КК України, та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 146 КК України - 2 роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 189 КК України - 3 роки позбавлення волі;

за ст. 395 КК України - 6 місяців арешту;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно визначено покарання 3 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 - тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з 15 квітня 2021 року, тобто з часу фактичного затримання ОСОБА_7 .

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави:

- 1884,12 грн витрат за проведення судової трасологічної експертизи (висновок № СЕ-19/109/12-411ТР/19 від 15 липня 2019 року );

- 3140,20 грн витрат за проведення почеркознавчої експертизи (висновок № СЕ-19/109/09-140ПЧ/19 від 15 липня 2019 року );

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Пояснює, що у кримінальному провадженні ОСОБА_7 11 червня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України. 29 липня 2019 року ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Відповідно до інформаційної довідки УІЗ по системі «Аркан» ОСОБА_7 04 серпня 2019 року перетнув державний кордон України через пункт перетину «Грушів» з метою уникнення від кримінальної відповідальності. У зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_7 не встановлено, 06 серпня 2019 року його оголошено в міжнародний розшук. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 15 квітня 2021 року на території Республіки Польща затримано підозрюваного ОСОБА_7 та розпочато процедуру передачі особи в Україну для вирішення питання про притягнення до відповідальності. ОСОБА_7 05 жовтня 2021 року доставлено до місця кримінального провадження. Таким чином, ОСОБА_7 виданий компетентними органами Республіки Польща для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України. Посилається на приписи ст. 576 КПК України. Вказує, що під судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України суд об`єднав зазначене кримінальне провадження із кримінальним провадженням, яке перебувало на розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню за ст. 395 КК України. Стверджує, що таким чином суд притягнув ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 395 КК України без отримання згоди компетентного органу іноземної держави, що видала особу.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, просить в її задоволенні відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає апеляційну скаргу необ`єктивною, суперечливою і такою, що не відповідає не тільки фактичним обставинам провадження, а й суперечить інтересам держави. На його думку, суд дотримався вимог законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Зазначає, що саме прокурори Калуської місцевої прокуратури та відділу Івано-Франківської обласної прокуратури спільно орієнтували суд на об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_7 в одне, ними було заявлено клопотання про об`єднання. Посилається на те, що доводи прокурора були належним чином досліджені судом, перевірені і оцінені.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 викрав людину, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, та вчинив вимогу передачі чужого майна чи права на майно з погрозою насильства над потерпілим, обмеженням прав, свобод, за попередньою змовою групою осіб, а також самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Кримінальні правопорушення вчинені за наступних обставин.

10 квітня 2019 року біля 18 год. 40 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та особою стосовно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, на автомобілях «AudiA6» під керуванням ОСОБА_12 , та «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 прибули до будинку АДРЕСА_3 . Там, діючи погоджено між собою, згідно з відомим усім членам групи злочинного плану, ОСОБА_7 за допомогою засобу стільникового зв`язку викликав на вулицю ОСОБА_15 , і разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_10 очікували потерпілого біля входу в будинок. В подальшому, коли ОСОБА_15 вийшов на вулицю ОСОБА_10 , в присутності інших учасників злочинної групи, пред`явив вимогу передачі грошових коштів у сумі 10000 гривень за повернення не існуючого боргу. У момент заперечення ОСОБА_15 існування боргу та не бажання спілкуватися і передавати грошові кошти, ОСОБА_10 висловлено погрозу застосування насильства до потерпілого в майбутньому.

Продовжуючи свої злочинні дії, 12 квітня 2019 року, близько 18 год. 00 хв., злочинна група у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та особа стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження, зі згоди і відома ОСОБА_13 , на автомобілях марки «Mercedes-Benz» із номерним знаком республіки Польща НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , та марки «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 прибули до будинку АДРЕСА_3 , де при вході у вказаний будинок, очікували на потерпілого ОСОБА_15 . У момент коли ОСОБА_15 вийшов у двір будинку, ОСОБА_10 в присутності інших учасників злочинної групи, висловлено вимогу передачі грошових коштів вже у сумі 50000 гривень за неіснуючий борг та нібито неустойку за несвоєчасне повернення боргу. Заперечуючи існування боргу, ОСОБА_15 намагався пройти до будинку та уникнути спілкування, в той час ОСОБА_11 , діючи у відповідності до погодженого із усіма учасниками групи плану, наніс ОСОБА_15 удар кулаком у голову, а в слід за його діями інші співучасники, а саме,особа матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_14 , а також ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , почали наносити ОСОБА_15 удари руками та ногами в різні частини тіла. Застосовуючи насильство до потерпілого ОСОБА_15 , яке виразилося у нанесенні ударів в різні ділянки тіла ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 спільно із ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та особою стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження, зі згоди та відома ОСОБА_13 , погрузили ОСОБА_15 у багажне відділення автомобіля «Mercedes-Benz» із номерним знаком республіки Польща НОМЕР_2 з метою вивезення його в іншу місцевість. При цьому, вказані особи, з початку руху автомобіля і до виїзду із двору на проїжджу частину вулиці Шевченка, застосовуючи насильство у вигляді нанесення ударів металевою кришкою багажного відділення по ногах ОСОБА_15 , таким чином, діючи за попередньою змовою групою осіб позбавили його волі. В подальшому, застосовуючи фізичне насильство, потерпілого ОСОБА_15 переміщено на заднє сидіння автомобіля «Mercedes-Benz» із номерним знаком республіки Польща НОМЕР_2 , та вивезено із смт Войнилів у гаражний кооператив розташований у м. Калуш.

Продовжуючи злочинну діяльність, особа матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи із відома та згоди інших співучасників злочину, під час викрадення потерпілого ОСОБА_15 , а саме, коли останній знаходився у салоні автомобіля «Mercedes-Benz» під керуванням ОСОБА_7 , погрожував вбивством. При цьому, особа матеріали щодо якої вділено в окреме провадження, на підтвердження висловлених намірів почав демонструвати потерпілому ніж. У цей же час ОСОБА_10 діючи у відповідності до відведеної йому злочинної ролі, з відома та згоди інших співучасників поставив перед потерпілим ОСОБА_15 категоричну вимогу передати їм грошові кошти в сумі 250000 гривень або належний потерпілому автомобіль марки «Lexus RX 300», як єдину умову його звільнення. Аналогічну вимогу ОСОБА_10 , з використанням засобу стільникового (мобільного) зв`язку, озвучив дружині потерпілого ОСОБА_16 , як умову звільнення ОСОБА_15 та наголосив, що грошові кошти або автомобіль марки «Lexus RX 300» вона або їхній син ОСОБА_17 , у найкоротший проміжок час, повинні привезти у м. Калуш. Того ж дня, тобто 12 квітня 2019 року, о 18 год. 17 хв., у відповідності до попередньої домовленості із іншими співучасниками, ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 та особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на автомобілі «Mercedes-Benz», під керуванням ОСОБА_7 , з метою вчинення вимагання, доставили ОСОБА_15 у гаражний масив що по АДРЕСА_4 , куди того ж дня о 18 год. 20 хв., на автомобілі «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_1 , прибули ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а згодом у відповідності до погодженої з усіма учасниками злочинної домовленості, прибув ОСОБА_13 . Там, всі учасники злочинної групи, обмежуючи волю потерпілого та гарантоване законом право на вільне пересування особи, перемістили потерпілого ОСОБА_15 із салону автомобіля марки «Mercedes-Benz», у гаражне приміщення № НОМЕР_3 , яке перебувало в користуванні ОСОБА_7 . Перебуваючи у гаражному приміщенні № НОМЕР_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 спільно із ОСОБА_7 та особою стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження,продовжували погрожувати потерпілому ОСОБА_15 позбавленням волі шляхом поміщення у погріб який був в гаражі, а також застосовуючи фізичне насильство, яке виразилося у нанесенні ударів всіма співучасниками ударів потерпілому в різні частині тіла, діючи спільно та погоджено між собою, повторно поставили перед останнім категоричну вимогу передати їм грошові кошти в сумі 250000 гривень, або безоплатно переписати право власності на належний потерпілому автомобіль марки «LexusRX 300» на вказану ними особу. В момент вчинення вимагання, коли злочинні дії із викрадення особи ОСОБА_15 були викриті працівниками поліції, то учасники злочинної групи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 спільно із ОСОБА_7 та особою стосовно якого матеріали виділено в окреме провадження,перебуваючи у гаражному приміщенні № НОМЕР_3 розташованого у гаражному масиві що по АДРЕСА_4 , погрожуючи фізичною розправою та чинячи своїми жестами і висловами психологічний тиск на потерпілого, примусили ОСОБА_15 написати мниму боргову розписку, згідно з якою потерпілий ОСОБА_18 зобов`язувався повернути ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 250000 гривень, які той начебто позичив на придбання автомобіля марки «LexusRX 300», а у випадку неповернення грошових коштів повернути придбаний автомобіль. При цьому, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 спільно із ОСОБА_7 та особою матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, не припиняючи своїх погроз застосування фізичного насильства, змусили потерпілого ОСОБА_18 повідомити працівникам поліції неправдиву інформацію про відсутність будь-яких протиправних посягань на його волю та здоров`я з їхньої сторони.

Також, вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2012 року ОСОБА_19 було засуджено за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 2 ст. 309, 70, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 12 червня 2017 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова задоволено подання адміністрації «Личаківська ВК №48», якою встановлено ОСОБА_19 , який після реєстрації шлюбу змінив прізвище на ОСОБА_7 , адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців та встановлено наступні обмеження: заборона виходу з будинку/квартири/ з 22 години до 06 години наступного дня; заборона перебувати в місцях району (міста), де здійснюється продаж алкогольних напоїв на розлив незалежно від мети відвідування; заборона виїзду чи обмеження часу виїзду в особливих справах за межі району (міста); реєстрація в міліції три рази на місяць. Після звільнення з Львівської ВК № 48 ОСОБА_20 прибув у Калуський ВП ГУНП в Івано-Франківській області для реєстрації, де його було попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду. Однак, ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з правилами та обов`язками адміністративно піднаглядних осіб, в період з 10 вересня 2017 року по 15 грудня 2017 року умисно самовільно залишав місце проживання та з метою ухилення від адміністративного нагляду виїжджав за межі міста Калуша, не повідомляючи працівників органів внутрішніх справ про залишення меж району (міста) та умисно ухилився від реєстрації в органах поліції. Крім цього, не виконуючи встановлені щодо нього обмеження, визначені ухвалою згаданого суду, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, ОСОБА_20 15 грудня 2017 року на автомобілі марки «Audi 80», номерний знак НОМЕР_4 , приїхав до м. Надвірна Івано-Франківської області, де за допомогою заздалегідь підготовлених викрутки та розвідного ключа зламав серцевину замка вхідних дверей та проник до квартири АДРЕСА_5 та викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_21 .

Потерпілий ОСОБА_15 не з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлений належним чином про час та місце апеляційного розгляду, будь-яких заяв суд апеляційної інстанції не отримував.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_15 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не дотримався вказаних вимог закону.

На розгляд Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 16 січня 2018 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000012 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України (том 2 а.п. 1), та 25 жовтня 2021 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000549 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України (том 1 а.п. 1).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року об`єднано їх в одне провадження та в подальшому в рамках об`єднаного провадження прийнято оскаржений вирок (том 1 а.п. 54-55).

В той час, у кримінальному провадженні № 0000549 після повідомлення ОСОБА_7 про підозру 11 червня 2019 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та застосування відносно нього ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 липня 2019 року запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання (том 2 а.п. 153-156), останній 04 серпня 2019 року перетнув державний кордон України через пункт перетину «Грушів» відповідно до інформаційної довідки УІЗ по системі «Аркан» (том 2 а.п. 100). Тому, у зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_7 не було встановлено, 06 серпня 2019 його оголошено в міжнародний розшук та ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2019 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Після затримання ОСОБА_7 15 квітня 2021 року на території Республіки Польща розпочато процедуру передачі особи в Україну для вирішення питання про притягнення до відповідальності (том 2 а.п. 101, 116). ОСОБА_7 05 жовтня 2021 року доставлено до місця кримінального провадження (том 2 а.п. 158-161).

Відповідно, ОСОБА_7 виданий компетентними органами Республіки Польща для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 576 КПК України видана в Україну особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності або щодо неї може бути виконано вирок суду лише за ті злочини, за які здійснена видача (екстрадиція). У разі вчинення особою до її видачі (екстрадиції) іншого злочину, не зазначеного у запиті про видачу, притягти таку особу до кримінальної відповідальності або виконати вирок суду за цей злочин можна лише після отримання згоди компетентного органу іноземної держави, що видала особу.

За змістом ст. 14 Європейської конвенції про видачу правопорушників видана особа не може переслідуватися, засуджуватися або затримуватися з метою виконання вироку чи постанови про утримання під вартою ні за яке правопорушення, вчинене до її видачі, крім правопорушення, за яке вона була видана, і її особиста свобода ні з яких інших причин не може обмежуватися.

За приписами ч. 1 ст. 66 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах без згоди запитуваної Договірної Сторони видану особу не можна притягти до карної відповідальності або покарати за здійснений до її видачі злочин, за який вона не була видана.

Будь-які відомості, які б свідчили про надання згоди компетентного органу іноземної держави на притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 395 КК України, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції всупереч ст. 576 КПК України притягнув ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України, - інше ніж ті, за які він був виданий, без згоди компетентного органу іноземної держави.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене 395 КК України, до його видачі (екстрадиції).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції вважає, що в частині визнання винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

В той час, враховуючи те, що фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, доведеність винуватості у їх вчиненні ОСОБА_7 , така кваліфікація його дій, призначені за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України покарання прокурором не оскаржувалися, апеляційним судом будь-яких порушень не встановлено, відсутні підстави для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції в цій частині, а тому - необхідно залишити без змін.

Оскільки на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначено шляхом поглинення менш суворих покарань за ч. 2 ст. 146 КК України та за ст. 395 КК України більш суворим за ч. 2 ст. 189 КК України - 3 роки позбавлення волі, скасування вироку суду першої інстанції в частині визнання винуватості ОСОБА_7 за ст. 395 КК України не впливає на остаточне покарання.

Таким чином, необхідно вважати, що ОСОБА_7 підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначено остаточне покарання за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України - 3 роки позбавлення волі.

Витрати на проведення трасологічної та почеркознавчої експертиз понесено у кримінальному провадженні № 0000549 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України (а.п. 6 том 1). Речові докази визнані такими також в цьому кримінальному провадженні (а.п. 114, 115 том 2).

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року в частині визнання винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4