У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, згідно з якою просить скасувати постанову слідчого ТУ ДБР ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим і визнати його потерпілим та визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_4 неправомірною.
В обґрунтування скарги посилається на те, що 13.12.2021 він отримав рекомендований лист, в якому містилася постанова від 03.12.2021 про відмову у визнанні його потерпілим. Вважає, що дана постанова є необґрунтованою із навмисними незаконними невизнаннями його потерпілим, так як ухвала Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.10.2020 не виконана та не внесено ст. 15 КК України службовими особами, де він визнаний потерпілим та де йому була завдана моральна і матеріальна шкода. При допиті ним було надано ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.10.2020 та заяву від 16.10.2020, однак вказана ухвала не була виконана. Вказує, що неправомірні дії осіб, які не виконали ухвалу суду, полягли в моральному стражданні, приниженні честі і гідності як громадянина, а також в обмеженні процесуальних прав.
На підставі наведеного, просить скасувати постанову слідчого ТУ ДБР ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим та визнати його потерпілим; визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_4 неправомірною.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2021 відкрито провадження за скаргою.
24.12.2021 від слідчого п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 надійшло письмове заперечення, згідно з якого зазначає, що 02.12.2021 до слідчого надійшло звернення ОСОБА_3 про залучення його потерпілим у кримінальному провадженні, однак йому було відмовлено в задоволенні скарги, через те, що не вбачається розміру завданої шкоди кримінальним правопорушенням та підтверджуючих документів не додано.
17.01.2022 від скаржника надійшла відповідь на заперечення, відповідно до якого скаржник зазначає, що слідчий навмисно та незаконно не визнає його потерпілим.
Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити, вважаючи, що слідчим порушено норму ст. 55 КПК України.
Слідчий ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно якої просить розгляд скарги провести без його участі.
Заслухавши скаржника, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, а також дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000538, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Слідчим суддею встановлено, що слідчими п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000538, відомості про яке 21.12.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Постановою старшого слідчого п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 03.12.2021 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено

21.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000538 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, у ході проведення досудового розслідування 02.12.2021 до слідчого надійшло звернення ОСОБА_3 про залучення його потерпілим у кримінальному провадженні, проте, на даний час, не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_3 завдано будь-яку моральну, фізичну або майнову шкоду, а тому у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_3 потерпілим відмовлено.
Статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Гарантоване ст. 55 Конституції України право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується шляхом встановлення порядку такого оскарження іншими нормативними актами.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження і цей перелік є вичерпним.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Вимоги до структури та змісту постанови слідчого, прокурора визначені у ч. 5 ст. 110 КПК України. Так, згідно з ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Відповідно до ч. 6 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
При винесенні постанови від 03.12.2021 слідчим дотримано вимог частин 5 та 6 ст. 110 КПК України щодо форми та змісту даного процесуального рішення.
Відповідно до частин 1, 5 статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Таким чином, КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого

подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Відповідно до частини 1 статті 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
Отже, потерпілим у кримінальному провадження за процедурою, визначеною статтею 55 КПК України, може бути лише фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Тобто для визначення наявності підстав для застосування такої процедури необхідно встановити як наявність складу кримінального правопорушення, так і завдання майнової шкоди.
Як встановлено з матеріалів справи, кримінальне провадження здійснюється за ч. 2 ст. 382 КК України тобто, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою.
Заявник стверджує, що вказаним правопорушенням йому заподіяно значну майнову та моральну шкоду.
З підстав, зазначених у скарзі, слідчий суддя встановлює, чи наявні очевидні та достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 була завдана моральна, фізична або майнова шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, оскільки саме така правова кваліфікація зазначена у кримінальному провадженні, в межах якого подана скарга на постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ст.22 Цивільного кодексу України). Способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст.16 цього ж кодексу).
Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У відповідності з нормами Особливої частини КК України наслідки злочинного діяння можуть відображатися у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження), фізичного болю. За такого, фізична шкода як вид шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, представляє собою сукупність змін, які об`єктивно відбулись у стані людини як фізичної істоти (тілесні ушкодження, розлад здоров`я, біль), тобто це фізичні страждання людини, фізичний біль, функціональний розлад організму, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, а також смерть, спричинені людині в наслідок кримінального правопорушення, що посягає на немайнові або майнові права громадянина, та внаслідок рішень чи дій (бездіяльності) правоохоронного або судового органу.
Виходячи з положень Цивільного кодексу України, майнова шкода полягає в позбавленні особи належних їй цінностей, грошей, майна, матеріальних благ.
Натомість, зі змісту заяви ОСОБА_3 та скарги не вбачається жодного належного обґрунтування, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст.382 КК України, завдано моральну, фізичну або майнову шкоду, та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували відповідні обставини.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000538, слідчий суддя не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_3 була завдана шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Таким чином, у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки скаржником не доведено будь-якими доказами розміру шкоди, що була завдана, або могла бути завдана кримінальним правопорушенням.
Керуючись вимогами ст.ст.55, 303, 306, 307, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000538 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 21.03.2022.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1