Справа № 573/864/22
Номер провадження 1-кп/573/107/22
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
12 серпня 2022 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Курської області, Кореневського району, с. Комаровка, мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, пенсіонера, у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 4362 КК України,
в с т а н о в и в :
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено ООН.

До складу ООН увійшли СРСР (правонаступником якого з 1991 року є РФ), УРСР (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» від 21 грудня 1965 року закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» від 09 грудня 1981 року закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» від 24 жовтня 1970 року закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, у тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою УРСР 24 серпня 1991 року схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05 грудня 1991 року Російською Федерацією.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі 31 травня 1997 року укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом РФ від 02 березня 1999 року №42-ФЗ).

Відповідно до ст. 2, 3 зазначеного Договору РФ зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та РФ і розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28 червня 1996 року, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст. 69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії.

Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

У ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

У порушення вищевказаних умов міжнародних договорів, ігноруючи положення Конституції України, з 2014 року вище політичне та військове командування РФ розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено.

ОСОБА_4 , будучи громадянином України, перебуваючи на території с. Павлівка, Сумського району, Сумської області, у період часу з 24 лютого 2022 року та на даний час у ході розмов у своїх усних висловах у присутності третіх осіб заперечує здійснення агресії проти України, закликає мешканців с. Павлівка, Сумського району, Сумської області до підтримки дій та рішень держави-агресора.

Так, у присутності мешканців с. Павлівка, Сумського району, Сумської області в своїх висловах ОСОБА_4 виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію РФ проти України, розпочату в 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовує, визнає правомірною, заперечує тимчасову окупацію частини території України, а також здійснює глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату в 2014 році, представників збройних формувань РФ, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, а також представників окупаційної адміністрації РФ, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Так, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день і час у середині квітня 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці в с. Павлівка, Сумського району, Сумської області, у присутності ОСОБА_6 та інших невстановлених у ході досудового розслідування мешканців с. Павлівка, Сумського району, Сумської області, говорив, що « ОСОБА_7 молодець, що так робить і що скоро ми всі будемо в складі Росії».

Також, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день і час наприкінці квітня місяця 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_8 говорив, що «у нас скоро буде добре, як в Росії. У Росії добре», на що остання перебила ОСОБА_4 та відповіла, якщо він не замовчить, то вона йому покаже «руский мір».

Також, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день червня місяця 2022 року близько 10 години ОСОБА_4 , перебуваючи в автомобілі біля с. Гуринівка, Сумського району, Сумської області, разом з ОСОБА_9 , говорив у присутності останньої, що не має такої країни, яка б «побєділа Росію».

Також, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день і час у середині червня місяця 2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_10 казав, що «Росія не нападала на Україну, це Україна напала на Росію, а Росія ні в чому не винна».

Також, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день липня місяця 2022 року близько обіду ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , у присутності ОСОБА_9 на її речення про те, що ОСОБА_7 зробив багато лиха в Україні, ОСОБА_4 відповів останній, що прийдуть росіяни і він направить їх одразу до неї.

Тим самим ОСОБА_11 спотворював уяву в суспільстві щодо реальної ситуації, що склалася в державі, сприяв невірному сприйняттю збройної агресії, що могло потягнути за собою припинення чи послаблення супротиву такій агресії, а отже й зашкодити обороноздатності держави.

У даних висловлюваннях ОСОБА_4 , озвучених ним у присутності третіх осіб, міститься виправдування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, розпочатої в 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату в 2014 році, представників збройних формувань РФ, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих і фінансованих РФ, а також представників окупаційної адміністрації РФ, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 4362 КК України, оскільки він вчинив виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

09 серпня 2022 року відповідно до ст. 471 КПК України між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, згідно з якою останні дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 4362 КК України. Обвинувачений зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні та надати стороні обвинувачення достовірну і повну інформацію, яка стосується всіх фактів цієї справи, які йому відомі. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, обставини вчинення злочину, викладені в угоді та обвинувальному акті, не заперечував, просив затвердити угоду.

Прокурор і захисник також просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

З огляду на положення п. 1 ч. 3 ст. 314, п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

У кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 4362 КК України, який, згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, обставин, які пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , його захисником ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду від 09 серпня 2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 4362 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання за цим злочином у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речовий доказ: мобільний телефон LG К-10 з сім-картою «Київстар», які зберігаються в камері зберігання речових доказів Відділення поліції №1 (м. Білопілля), повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя