Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1443/22
1 - кс/490/1150/2022
У Х В А Л А

09 квітня 2022 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеленотропинське, Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючи на утримані двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
В поданому клопотанні слідчий вказав, що слідчим відділом Управління СБ України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2022 року під №0000115, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст.111 КК України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що 24 лютого 2022 року президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.
Так, 24.02.2022 року, на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Харківській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.
24 лютого 2022 року указом президента Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року Російська Федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.
Як встановлено, планування, фінансування та реалізація Російською Федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, ЗС РФ, Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, Федеральної служби безпеки Російської Федерації, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що одним із осіб, які, у період введення в Україні воєнного стану, надавав іноземній державі Російській Федерації, та її представникам, допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, є ОСОБА_6 .
Зокрема встановлено, що ОСОБА_6 , у невстановлений органом досудового розслідування час (однак не пізніше 24.02.2022), підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, а також з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, виправдовуючи збройну агресію Російської Федерації проти України, з метою ведення підривної діяльності проти України, діючи умисно, почав здійснювати збір загально доступної для жителів міста інформації про об`єкти цивільної та військової оборони, а саме про місця розташування укріплених дорожніх контрольно-пропускних пунктів із озброєною охороною, призначених для оборони міста так зв. «блок-пости», захисні споруди, призначені для захисту людей від авіабомб і артилерійських снарядів так зв. «бомбосховища» та іншу інформацію щодо оборонно-військового характеру по АДРЕСА_2 , для її подальшої передачі представникам ЗС РФ.
Так, в період з 24 лютого 2022 року по 07 квітня 2022 року, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на надання РФ допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, усвідомлюючи, що починаючи з 24.02.2022 року, в умовах агресивної війни Російської Федерації проти України, її розвідувальні органи та спеціальні служби ведуть проти України розвідувальну та підривну діяльність, передбачаючи, що його дії можуть завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України та бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, будучи достовірно обізнаним про те що його брат (повні установчі данні якого на даний час не встановлені), який проживає в м. Краснодар РФ являється представником вказаної іноземної держави, а також має сталі зв`язки з представниками збройних сил РФ, використовуючи програми для обміну миттєвими повідомленнями через мережу Інтернет, передавав йому, на регулярній основі, вищевказану інформацію у вигляді скріншотів з «Googlе» - карт з нанесеними на них позначками щодо конкретного місця перебування того чи іншого об`єкта, для можливості їх подальшого знищення ЗС РФ, в т.ч. і за допомогою дистанційного ракетного озброєння.
Враховуючи ведення збройними силами РФ, починаючи з 24.02.2022 року, агресивної війни проти України з застосуванням невстановленої на даний час зброї різного зразку та калібрів, в т.ч. дистанційного ракетного озброєння, яка завдає удари по об`єктам критичної інфраструктури, а також цивільним об`єктам, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків, передача вищевказаної інформації представникам РФ, має негативні наслідки та завдає шкоди перш за все обороноздатності України, оскільки використовується для ураження (знищення) особового складу, військової техніки та майна збройних сил та правоохоронних органів України, планування бойових зіткнень та визначення необхідних для цього сил та засобів, проведення розвідувально-диверсійних заходів, тощо.
Встановлено, що протягом 24.02.2022року - 07.04.2022 року, за результатами вищевказаних умисних злочинних дій збройних сил Російської Федерації проти основ національної безпеки України з застосуванням невстановленої на даний час зброї різного зразку та калібрів, в т.ч. ракетного озброєння, загинуло щонайменше 112 цивільних осіб та 382 військовослужбовців ЗС України, було зруйновано та пошкоджено велику кількість об`єктів критичної інфраструктури міста Миколаєва та області, а також цивільної та військової інфраструктури.
08.04.2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України.
Обгрунтованість підозри в клопотанні слідчий доводить наступними доказами:
- протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_6 , згідно якого зафіксовано, збір та передача даних стосовно блокопостів розташованих в м. Миколаєві та Миколаївській області, місць обстрілів з боку РФ по місту Миколаєву та передача вказаної інформації абоненту « ОСОБА_8 » (брат ОСОБА_6 , який проживає м. Краснодар РФ).
- протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_6 зі спеціалістом, згідно якого в телефоні ОСОБА_6 серед видалених файлів знайдено файли зі скрішотами карт міста та області на яких є позначки розташування блокпостів, бомбосховищ та місць вибухів.
- протоколом огляду мережі Інтернет, сайта «Миротворец», згідно якого на сайті зазначено, що ОСОБА_6 внесено в базу 07.02.2016 року з позначкою «сепаратист, Пропагандист. Уркинофоб. На своей странице в ВК ведет пропагандистскую деятельность, продвигает идеи запрещенного в Украине коммунизма. Неуважительно относится к государственным символам Украины в частности к государственному флагу и президенту Украины П. Порошенко. Активист Николаевского Антимайдана.»
- Указом президента Володимира Зеленського №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.
- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності;
Метою та підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до даного підозрюваного є забезпечення виконання таким підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наступним ризикам.
Так, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе:
- переховуватися від органів досудового розслідування та суду (ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Зокрема, на даний час вказаний громадянин обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`ятнадцяти років до довічного. Таким чином, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинений злочин, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі виїхати на тимчасово захоплені/окуповані території України;
- продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та вчиняти інше кримінальне правопорушення (ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, підозрюваний може продовжити здійснювати дії направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та інформаційній безпеці України, оскільки агресивна війна РФ проти України продовжується і на даний час, в т.ч. і на території Миколаївської області.
Оцінюючи в сукупності викладене, варто прийти до висновку, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть запобігти уникненню вищевказаних ризиків з боку підозрюваного, тому відповідно до ст.ст. 183, 194 КПК України, до нього необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор повністю підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
Підозрюваний в судовому засіданні визнав свою причетність до вчиненого злочину частково та вказав, що він передавав дані про обстріли, що вже відбулись і дану інформацію він передавав своїм батькам, що мешкають в Херсонській області та своєму брату, який мешкає в РФ. Метою передачі інформації було повідомлення близьких про обставини, що відбуваються лише з метою, щоб вони про нього не турбувались. Він визнав, що підтримував дії РФ з початку, але після подій які стали відбуватися в Україні він змінив свою позицію і вже не підтримує дії РФ. Запевняв, що не має на меті переховуватись та продовжувати свою діяльність і просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував та вказав, що підозра ґрунтується на припущеннях та на недопустимих доказах, які в свою чергу не доводять причетність ОСОБА_6 до вчинення такого тяжкого кримінального правопорушення. Просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.
Слідчий суддя вислухавши думку учасників процесу дослідивши клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 194 КПК УКраїни встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.
Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016 р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема на даних: - з протоколу добровільної видачі від 08.04.2022 року; - з протоколу огляду мобільного телефону виданого підозрюваним від 08.04.2022 року ; - з протоколу огляду Інтернет - сайту "Миротворець" від 08.04.2022 року; - з протоколу огляду мобільного телефону, який належить ОСОБА_6 від 09.04.2022 року та інших матеріалів кримінального провадження..

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню №0000115 від 07.04.2022 року відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України.
У своєму клопотанні слідчий зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, має родинні зв`язки з особами, що мешкають на тимчасово окупованій/захопленій території та на території РФ.
Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, а саме:
- особисте зобов`язання, оскільки, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що направлене на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, тому він не може заслуговувати на довіру суду;
- особиста порука, оскільки, відсутні дані щодо осіб, які заслуговують на довіру та які можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків;
- домашній арешт, оскільки ОСОБА_6 , не одружений, не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків на території міста Миколаєва, знаходячись за місцем мешкання отримає можливість вільного використання засобів зв`язку (мобільний телефон, інтернет, тощо), які зможе використати для продовження своєї злочинної діяльності, тож перебування на домашньому арешті не буде сприяти припиненню незаконної діяльності;
- застава, в розмірах передбачених ст. 182 КПК України, оскільки враховуючи соціальну небезпеку вчинених дій, та особу підозрюваного даний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Метою та підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до даного підозрюваного є забезпечення виконання таким підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання доведеним в ході судового розгляду ризикам.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, що є підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та з урахуванням підстав та обставин, а також наслідків вчинення вказаного злочину на підставі ст. ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати розмір застави.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2022 року включно.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1