ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2834/22 Справа № 664/1691/19 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Коваленко Н.В.,

суддів: Крот С.І., Слоквенка Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000607 за апеляційною скаргою захисника Пивовара Владислава Володимировича в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Цюрупинськ, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря судового засіданні - Кирпенка М.А.,

в режимі відеоконференції:

прокурора - Расинської А.В.,

захисника - Пивовара В.В.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_1 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2022 року.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість інкримінованого ОСОБА_1 злочину та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, а також те, що на розгляді в суді перебуває інший обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України, дійшов висновку, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились і продовжують існувати, та відсутність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м"які, не пов"язані з позбавленням волі, які не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків і його належну поведінку у цьому провадженні, тому продовжив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник Пивовар В.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, й змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, зокрема на особисте зобов"язання.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження та істотне порушення норм матеріального і процесуального закону. Так, апелянт зазначає, що суд, незважаючи на відсутність матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого та не досліджуючи, всупереч принципу диспозитивності, обставини щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 187 КК України і наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків, безпідставно задовольнив вимоги клопотання прокурора, яке будь - яких негативних відомостей про обвинуваченого та обставини, які б виправдовували продовження цього запобіжного заходу, не містить.

Разом з тим, захисник звертає увагу, що ОСОБА_1 має міцні соціальні зв"язки, зокрема постійне місце проживання, дружину і 2-х неповнолітніх дітей та є військовозобов"язаний, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, яке на вимогах закону не ґрунтується. З огляду на викладені обставини, а також враховуючи умови воєнного стану в країні, що зумовлює складність розгляду цього провадження й відсутність перспективи завершення судового розгляду у найближчий час, на думку захисника, ухвала підлягає безумовному скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника Пивовара В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою, є можливим.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у провадженні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при постановлені ухвали, належним чином не взяті до уваги вищенаведені норми закону та неповно досліджені обставини, що враховуються при застосуванні та продовженні запобіжного заходу.

Так, з матеріалів провадження слідує, що на розгляді Цюрупинського районного суду Херсонської області перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000607 від 02.05.2019 щодо ОСОБА_3 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

03.05.2019 на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Цюрупинського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розпорядженням Голови Верховного Суду 06.03.2022 № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», у зв`язку із неможливістю Цюрупинським районним судом Херсонської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, було змінено територіальну підсудність судових справ на Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалами Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 неоднаразово продовжувався, за клопотанням прокурора у встановленому законом порядку.

Оскаржуваною ухвалою від 28 липня 2022 року продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою до 25 вересня 2022 року.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції з таким рішенням суду не погоджується, з таких підстав.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення на теперішній час не доведено існування у провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, окрім клопотання прокурора, будь-яких матеріалів та доказів, які б свідчили про такий ступінь ризиків, що вказують на можливість продовження щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, не надано.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, прокурор підтвердила той факт, що матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КК України знаходяться на тимчасово окупованій території в м. Цюрупинську Херсонської області та з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах военного стану прокурор до суду не звертався.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою у цьому випадку суперечить положенням статті 5 Конвенції та статті 29 Конституції України, які гарантують право на свободу.

Окрім того, згідно з кримінальним процесуальним законом запобіжні заходи, такі як тримання під вартою, застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а тримання під вартою фактично за відсутності такого провадження порушує загальні засади кримінального провадження, зокрема законності.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що продовжений щодо обвинуваченого виключний запобіжний захід, є занадто суворим та істотним чином порушує його права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що, згідно з положеннями ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При апеляційному розгляді встановлено, що виключні обставини для тримання обвинуваченого під вартою відсутні, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені у клопотанні ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть слугувати виключною підставою для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який, з урахуванням наведених обставин в цьому провадженні, зможе запобігти ризикам, встановленим ч. 1 ст. 177 КПК України, поклавши на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом необґрунтовано продовжено застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника Пивовара В.В. підлягає частковому задоволенню, а ухвала - скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Пивовара Владислава Володимировича в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_1 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою в визначений час до прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора та суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання направити прокурору та до ДУ Миколаївський слідчий ізолятор для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Олешківської окружної прокуратури Херсонської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

Коваленко Н.В. Крот С.І. Слоквенко Г.П.