Справа № 204/2145/22
Провадження № 1-кс/204/562/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе Республіки Таджикистан, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 2002 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2022 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим відділом УСБУ у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000048 від 12.04.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою. Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, спрямований на придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу. Реалізуючи свій злочинний умисел, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу до 13.04.2022 та за невстановлених в ході досудового розслідування обставин ОСОБА_4 придбав корпус гранати типу Ф-1 з маркуванням «386-218-84-Т» у кількості 1 шт. та запал до вказаної гранати типу УЗРГМ з маркуванням «79-82 УЗГРМ-2 583». Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу до 13.04.2022 та за невстановлених в ході досудового розслідування обставин ОСОБА_4 перемістив до свого особистого транспортного засобу марки «Renault», модель «Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить останньому на праві власності та який знаходився на автопарковці за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Образцова, буд. 10А, вищевказані предмети, де їх зберігав без передбаченого законом дозволу. Під час обшуку 13-14.03.2022 транспортного засобу марки «Renault», модель «Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований на автопарковці за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Образцова, буд. 10А, серед іншого було виявлено та вилучено корпус гранати типу Ф-1 з маркуванням «386-218-84-Т» у кількості 1 шт. та запал до вказаної гранати типу УЗРГМ з маркуванням «79-82 УЗГРМ-2 583». Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному придбанні та зберіганні вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був затриманий слідчим слідчого відділу УСБУ у Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення о 00 год 30 хв. 14.04.2022, 14.04.2022 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 263 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, з посиланням на матеріали кримінального провадження, що підтверджують ці обставини: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.04.2022; протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 14.04.2022; протоколом огляду вилучених за результатами обшуку автомобіля предметів від 14.04.2022. Таким чином, орган досудового розслідування, повідомивши ОСОБА_4 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду вважаю за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується, що підозрюваному ОСОБА_4 інкримінуються злочин, покарання за яке передбачено на строк до семи років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_4 може виїхати за межі території України та переховуватися від органів досудового слідства та суду. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовується тим що у кримінальному провадженні ще не зібрано органом досудового розслідування всі речові докази злочину, інкримінованого підозрюваному, триває встановлення інших співучасників злочину, тому знаходячись на свободі він, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе знищити ці докази, зокрема перед самим початком проведенням обшуку особа намагалася знищити свій мобільний телефон та як наслідок інформацію, яка на ньому міститься, що має значення для досудового розслідування. Крім цього, на вказаному телефоні у месенджері «Телеграм» можливо зберігаються відеозаписи щодо пересування військової техніки ЗСУ та інших військових формувань України, тому підозрюваний, знаючі про ці обставини може знищити вказані відеозаписи. Наявність ризику незаконно впливу на свідків, експертів, у цьому кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що після оголошення підозри ОСОБА_4 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього інших громадян. Враховуючи ці обставини, підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати поза процесуальним шляхом, на свідків, та на інших осіб. На даний час по кримінальному провадженню встановлюються інші особи, які причетні до скоєння тяжкого злочину, у зв`язку з чим ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може повідомити зазначених осіб про його переслідування правоохоронними органами, а вказані особи можуть знищити або сховати предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення по справі. У зв`язку з викладеним, до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги зазначене, а також те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів. З огляду на викладене, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних діянь ОСОБА_4 слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку підозрюваного, а тому відповідно вимог ст.ст. 197, 199 КПК України щодо останнього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання просив його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати йому домашній арешт.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, спотворити або приховати речі та документи, що мають значення, а також незаконно впливати на свідків у даному провадженні.

Всі зазначені ризики у клопотанні знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даному ризику.

Таким чином, у судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та місця реєстрації, стійких сімейних зв`язків, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, спотворити або приховати речі та документи, що мають значення, а також незаконно впливати на свідків, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину проти громадської безпеки на території України, де на даний час введено воєнний стан, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також характер вчиненого кримінального правопорушення, який свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 червня 2022 року, без визначення застави.
Ухвалу направити до СВ СБ України в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1