Справа № 450/4202/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/226/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.01.2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Пустомити Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного за даним вироком основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки , передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання .

Іспитовий строк ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Вирішено питання з речовими доказами, судовими витратами та арештованим майном.

За вироком суду, ОСОБА_7 14 серпня 2019 року, приблизно о 11:27 год., керуючи автомобілем «Mercedes-Benz E220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі Львів-ПустомитиМеденичі зі сторони м. Львова у напрямку до м. Пустомити, при проїзді її ділянки в районі 11км+213 м, що поблизу с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2; 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «безпечна швидкість»); Р.2 п.2.3 б),в),д); Р.10 п.10.1; Р.11 п.11.3; Р.12 п.п.12.1, 12.3; Р 13 п.п.13.1, 13.3 та Р.34 «Дорожня розмітка87;( в частині вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не урахував дорожню обстановку, дорожніх умов та стан керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати таким, що в подальшому призвело до втрати керованості транспортного засобу без причин технічного характеру, і як наслідок пересікання вузької суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки, яка поділяє потоки транспорту зустрічних напрямків та виносу керованого ним автомобіля «Mercedes-Benz E220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався автомобіль «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 та зіткнення цих автомобілів.

В результаті порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ОСОБА_9 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи, наступні тілесні ушкодження: рану на передній поверхні правого коліна, перелом правої великогомілкової кістки на підборідді зліва, передній поверхні грудної клітки, животі, зовнішній поверхні лівого плеча і передпліччя, 23 садна, перелом 2,3,7,9, 10,11 ребер зліва, перелом грудного відділу хребта на рівні 4-5 хребців без зміщення, множинні поверхневі розриви селезінки, розрив печінки, множинні крововиливи на поверхні обох легень. Дані тілесні ушкодження могли утворитися незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, якими могли бути удари об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, були загрозливими для життя в момент заподіяння, сприяли настанню смерті і в живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень . Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок політравми: перелому грудного відділу хребта, множинних переломів ребер, розривів печінки, селезінки.

За таких обставин ОСОБА_7 будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.01.2022 р. щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на терміном 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із іспитовим терміном 3 роки.

У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, у вчиненні інкримінованого злочину, вважає вказаний вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП, в наслідок якого 1 особа загинула, а також те, що обвинувачений не працює на роботах, які безпосередньо пов`язані із керуванням транспортними засобами, судом безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КПК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, окрім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, належним чином врахував конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , думку потерпілих, які не маю жодних претензій до останнього (а.с. 26) та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстави для посилення покарання, як про це зазначає прокурор у апеляційній скарзі, відсутні.

На переконання колегії суддів, враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, інвалідом третьої групи по загальному захворюванню згідно довідки МСЕК (а/с 141), автомобіль йому необхідний як засіб пересування, а також для виконання своїх професійних обов`язків, як водію, який працює по угоді, в умовах воєнного стану, те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, з боку потерпілої жодних претензій до нього немає, то суд першої інстанції обґрунтовано та підставно не застосував додаткового виду покарання позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення, як безпідставну.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.01.2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4