Справа № 761/6541/22
Провадження № 1-кс/761/3953/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання публічного обвинувачення у територіальних підрозділах управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки держави, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000014, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 209 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

18 березня 2022 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000014, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 209 КК України, а саме на: корпоративні права ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (), які належать ТОВ «ГУАРДОН Україна» () та ТОВ «КОМПАНІЯ «АЛЮМІНІЙ УКРАЇНИ» (код ЄДРОПОУ 30348178), шляхом заборони учасникам ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (), іншим особам, які діють від їх імені, їх представникам, представникам товариства (у тому числі за довіреністю), іншим особам, у володінні, користуванні яких перебувають зазначені корпоративні права, відчужувати корпоративні права ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» ().
Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що Другим відділом детективів захисту економіки у фіскальній сфері БЕБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000014, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 209 КК України.
Процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.
Постановою т.в.о. керівника другого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у фіскальній сфері Головного підрозділу детективів БЕБ України ОСОБА_5 від 17 березня 2022 року, корпоративні права ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000014 від 06 січня 2021 року.
Таким чином, на даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт корпоративних прав ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», оскільки вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Представник власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, обґрунтовуючи свою позицію тим, що воно є безпідставним та застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт корпоративних прав товариства, може призвести до катастрофічних економічних та екологічних наслідків, як на території Миколаївської області так і на території України.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення прокурора, думку представника власника майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з тим,слідчий суддя звертає увагу на те, що клопотання прокурора про арешт майна не містить жодного посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, запобігання яких є завданням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у господарську діяльність ТОВ «Миколаївський глиноземний завод»виправдовує завдання кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання прокурора про застосування такого обмежувального заходу як арешт корпоративних прав ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» у кримінальному провадженні № 0000014 від 06 січня 2021 року, відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання публічного обвинувачення у територіальних підрозділах управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки держави, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000014, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 209 КК України - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1