Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2022 року Справа № 608/640/22
Номер провадження1-кс/608/245/2022

Слідчий суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 та прокурора Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України, відомості про який 14 квітня 2022 року внесено в ЄРДР за № 0000084, -

В С Т А Н О В И В:

Начальник Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , посилаючись на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що останній, раніше судимий за тяжкий майновий злочини, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив умисне майнове корисливе особливо тяжке кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, який введено в Україні Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (Указ затверджено Законом №2102 ІХ від 24.02.2022).

Так, в середині квітня 2022 року в ОСОБА_5 , якому було достовірно відомо про систематичне вимагання грошових коштів ОСОБА_8 у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на подальше спільне вимагання грошових коштів в ОСОБА_9 за нерозголошення стосовно неї інформації інтимного характеру, яку остання бажала зберегти в таємниці. З цією метою 15 квітня 2022 року, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_9 в м. Заліщики та висловив вимогу про передачу йому грошових коштів з метою подальшого впливу на ОСОБА_8 щодо знищення останнім інформації інтимного характеру потерпілої. На виконання погроз та сприймаючи вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 як реальні та такі , що можуть бути реалізовані, ОСОБА_9 21 квітня 2022 року зустрілася з ними та на їхню вимогу передала ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 2 500 гривень, з яких по домовленості між ними 800 гривень мав отримати ОСОБА_5 , а 1 700 гривень мав отримати ОСОБА_10 .

22 квітня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, за ознаками вимоги передачі чужого майна або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, (вимагання) вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, зокрема:

-заявою потерпілої ОСОБА_9 ;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 ;

-протоколом затримання особи ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022 року;

-протоколом затримання ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022 року;

-повідомленням про підозру ОСОБА_8

-повідомленням про підозру ОСОБА_5

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 21.04.2022 року;

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бєлозоров проти Росії та України", визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

Із урахуванням здобутих в ході досудового розслідування даних, особи підозрюваного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його поведінки та виконання ним процесуальних рішень, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоює забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні, а також запобігання спробам передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 усвідомлює негативні юридичні наслідки за вчинене ним діяння, які можуть полягати у засудженні його до покарання, відбування якого здійснюється в умовах ізоляції від суспільства.
Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;
2)незаконно впливати на свідків, потерпілу ОСОБА_9 , іншого підозрюваного у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується характером вчиненого злочину ОСОБА_5 , а саме спільним вимаганням із ОСОБА_8 в потерпілої ОСОБА_9 грошових коштів з погрозою розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці. Також цей ризик обґрунтовується можливістю впливу на іншого підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності зможуть узгодити спільні показання.

Окрім цього, ОСОБА_5 може впливати на потерпілу ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину. ОСОБА_5 , перебуваючи у статусі підозрюваного може активно впливати на потерпілу, оскільки потерпіла безпосередньо судом допитана не була, а показання, що надавалися нею на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України, враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 добре знає, який вид та міра покарання йому загрожує, а тому зможе ухилятися від явки до слідчого/суду для участі у проведенні слідчих/процесуальних дій у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження тим самим унеможливлювати проведення тих чи інших слідчих дій, що буде негативно впливати на хід досудового розслідування;
4) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується наступним:
- 18.12.1998 року ОСОБА_5 засуджений Заліщицьким районним судом за ст.229-6 КК України з призначенням покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.08.2000 року по відбуттю покарання;
- 16.05.2001 року ОСОБА_5 засуджений Заліщицьким районним судом за ст. 196-1, ч.2 ст. 215-3, ч.3 ст. 193 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.Звільнений 25.07.2005 року постановою Вінницького районного суду умовно-достроково, невідбутий строк 5 місяців 25 днів;
- 07.08.2008 року ОСОБА_5 засуджений Заліщицьким районним судом за ст.309 ч.2, ст.307 ч.2, ст.69 КК України з призначенням покарання у виді 2 років обмеження волі. Звільнений 23.10.2009 року по відбуттю покарання;
- 22.03.2011 року ОСОБА_5 засуджений Заліщицьким районним судом за ст.307 ч.2, ст.307 ч.3, ст.306 ч.2, ст.69, ст.70 ч.1 КК України з призначенням покарання у виді 9 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області переглянуто вирок та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Звільнений 13.01.2016 року по відбуттю покарання;
-14.05.2021 року ОСОБА_5 засуджений Заліщицьким районним судом за ст.185 ч.3 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_5 неодноразово будучи засудженим за вчинення злочинів, в тому числі корисливих, на шлях виправлення не став, під час іспитового строку вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України, що може свідчити про те, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Окрім цього, вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела прибутку та офіційного заробітку, не має тісних соціальних зв`язків.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, що узгоджується із санкцією статті за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 . Інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_5 .
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.
Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.
З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків, ухилення від органу досудового розслідування/суду, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, швидкого, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура прокурор просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Вислухавши слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , прокурора Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4 , які клопотання підтримують, просять обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які заперечують застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність вини підозрюваного у вчиненні критмінального правопорушення, водночас не заперечують обрання іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатньо підстав для його задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №0000084, вбачається, що в середині квітня 2022 року у ОСОБА_5 , якому було достовірно відомо про систематичне вимагання грошових коштів ОСОБА_8 у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на подальше спільне вимагання грошових коштів в ОСОБА_9 за нерозголошення стосовно неї інформації інтимного характеру, яку остання бажала зберегти в таємниці.

22 квітня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, за ознаками вимоги передачі чужого майна або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, (вимагання) вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_5 в злочині, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України, слідчий суддя виходить з положень Кримінального процесуального кодексу України, яким визначено, що про обґрунтованість підозри можуть свідчити оформлені належним чином протоколи слідчих (розшукових) дій, долучені до матеріалів кримінального провадження предмети та документи, які є речовими доказами, висновки експертів тощо.

Так, слідчим на виконання вимог п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України в обґрунтування підозри ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 189 КК України надано наступні докази: заяву потерпілої ОСОБА_9 ; протокол допиту потерпілої ОСОБА_9 ; протокол затримання особи ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022; протоколом затримання ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину від 21.04.2022; повідомлення про підозру ОСОБА_8 ; повідомлення про підозру ОСОБА_5 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 21.04.2022. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена слідчим та прокурором та сумнівів у суду щодо їх достатності не викликає.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Отже, під час розгляду клопотання встановлено, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Відповідно до вимог ст.ст. 177, 178 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Слідчий в клопотанні про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання підозрюваного під вартою посилається на існування ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 усвідомлює негативні юридичні наслідки за вчинене ним діяння, які можуть полягати у засудженні його до покарання, відбування якого здійснюється в умовах ізоляції від суспільства.
Також слідчий зазначив про ризик незаконно впливати на свідків, потерпілу ОСОБА_9 , іншого підозрюваного у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується характером вчиненого злочину ОСОБА_5 , а саме спільним вимаганням із ОСОБА_8 в потерпілої ОСОБА_9 грошових коштів з погрозою розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці. Також цей ризик обґрунтовується можливістю впливу на іншого підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності зможуть узгодити спільні показання. Окрім цього, ОСОБА_5 може впливати на потерпілу ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину. ОСОБА_5 , перебуваючи у статусі підозрюваного може активно впливати на потерпілу, оскільки потерпіла безпосередньо судом допитана не була, а показання, що надавалися нею на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень.

Також слідчий посилається на ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України), який підтверджується тим, що ОСОБА_5 добре знає, який вид та міра покарання йому загрожує, а тому зможе ухилятися від явки до слідчого/суду для участі у проведенні слідчих/процесуальних дій у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, тим самим унеможливлювати проведення тих чи інших слідчих дій, що буде негативно впливати на хід досудового розслідування.
А також наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки ОСОБА_5 неодноразово будучи засудженим за вчинення злочинів, в тому числі корисливих, на шлях виправлення не став, під час іспитового строку вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України.
Отже, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин слідчий суддя вважає, що дійсно існують певні ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Отже, слідчий суддя повинен з`ясувати наявність достатніх даних, які б свідчили, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та відповідно, наявність обставин, які б обґрунтовували застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Проте, слідчий суддя, враховуючи вищенаведені обставини, не знаходить можливості застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, які були встановлені в ході судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що він тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не хворіє, а відтак доказів того, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 не допускає тримання його під вартою слідчому судді не надано, а тому слід вважати, що таких перешкод не має.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 Кодексу слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Застава судом визначається в розмірі, визначеному ч. 5 ст. 182 КПК України.

Крім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , визначені цими правовими нормами обов`язки.

В зв`язку з наведеним, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання начальника Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб.

Визначити розмір застави у межах двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 200 (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті) гривень в національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим підозрюваним ОСОБА_5 , так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області.

Підозрюваний ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що він звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної в даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання його під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно здійснює розпорядження про звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження, прокурора та суд.

З моменту звільнення з-під варти в зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали становить 60 діб і закінчується о 24-й годині 19 червня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена в Тернопільський апеляційний суд протягом 5 діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1