Номер провадження: 11-кп/813/1184/22
Справа № 511/1653/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника АТ «СК Країна» - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та представника АТ «СК Країна» - ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 31.01.2022 у кримінальному провадженні №0000658 від 23.08.2019 відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ладижин Вінницької обл., громадянина України, з неповною середньою освітою, військовослужбовця за контрактом в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2018 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід до набрання законної сили вироку відносно ОСОБА_9 не обирався.
Частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_9 , Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Країна»» про відшкодування завданої матеріальної шкоди та моральної шкоди.
Стягнуто з Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Країна»» на користь:
1) ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн.;
2) ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 82833,59грн
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на суму 374 грн. та моральної шкоди 30 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення: комісійно автотехнічної експертизи технічного стану тягача «Sсапіа R420" р/н НОМЕР_2 № 19-7358/7359/7360 від 30.04.2020 в сумі 7 518, 24 грн; автотехнічної експертизи технічного стану Камаз 53212 р/н НОМЕР_3 від 15.06.2020 в сумі 2 941, 92грн; автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля Камаз 53212 р/н НОМЕР_3 № 20-3839 від 29.07.2020 в сумі 10133,28 грн., на загальну суму - 20 593,44 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

З вироку суду 1-ої інстанції вбачається, що ОСОБА_9 23.08.2019 приблизно о 13:00 год., керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем моделі "Sсапіа R420", д/з НОМЕР_2 , рухався по правій крайній смузі автодороги «Київ-Одеса» (М-05) в напрямку м. Одеса на 441 км. + 90 метрів зазначеної автодороги, що проходить по території Роздільнянського району Одеської обл. та у порушення п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечний режим руху, проявив неуважність, відволікся від керування автомобілем, в результаті чого керований ним автомобіль змістився вправо, перетнув суцільну лінію поздовжньої горизонтальної розмітки дороги, що обмежує її правий край, виїхав за межі автодороги та скоїв зіткнення із розташованим на правому узбіччі (за межами автодороги) автомобілем «Камаз», д/з НОМЕР_3 , в якому в той час перебував ОСОБА_11 .
В результаті вказаних порушень Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 та як наслідок, дорожньо-транспортної події, ОСОБА_11 який перебував в кабіні автомобілю «Камаз», д/з НОМЕР_3 , були спричиненні тілесні ушкодження: відкрита поєднана з травмою обличчя черепно-мозкова травма, що включає перелом кісток основи черепа (правої скроневої і клиноподібної кісток), перелом кісток лівої половини обличчя, забій головного мозку (в правих тім`яній і скроневій частках) мозку; забій шийного відділу хребта з перелом в правій половини дужки другого шийного хребця; закриті переломи 2-4 правих та 3-го і 6-го лівих ребер; закритий перелом зовнішньої половини правої ключиці, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи доведеності вини, кваліфікацію його дій, призначення основного покарання та вирішення цивільного позову зазначив, що вважає призначене додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з таких підстав:

- судом 1-ої інстанції не враховано те, що в безпосередні обов`язки ОСОБА_9 за контрактом проходженням військової служби, входить надання на позиції бійцям ООС банно-пральні послуги які розміщенні безпосередньо на транспортному засобі та позбавлення останнього права керування транспортними засобами тягне за собою розірвання контракта, що в подальшому призведе до його безробіття та позбавить обвинуваченого можливості матеріально утримувати свою сім`ю, відшкодувати спричинену ним матеріальну та моральну шкоду потерпілим та цивільним позивачам, а також виплатити витрати державі за проведення експертиз;

- обвинувачений ОСОБА_9 під час скоєння з необережністю злочину в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння не перебував, раніше не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, надав посильну матеріальну допомогу потерпілим та позивачам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , позитивно характеризується за місцем навчання, місцем проживання та за місцем проходження служби за контрактом, неодноразово заохочувався за місцем проходженням служби, є учасником бойових дій та продовжує службу в ООС, крім того, під час ДТП обвинувачений отримав закриту таракальну травму з ушибом серця та легенів.

Посилаючись на такі доводи, обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині призначення йому додаткового покарання та скасувати його як такий, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема такий коли покарання хоча і не виходить за межі, встановлені відповідної санкції статті закону України про кримінальну відповідальність, проте, за своїм видом чи розміром є явно не справедливим через суворість.

В апеляційній скарзі представник АТ «СК Країна» - ОСОБА_8 зазначила, що вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що відповідно до вимог п. 35.1 ст. 35, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика виникає обов`язок щодо прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його або вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування виключно у разі отримання Страховиком заяви про страхове відшкодування, проте станом на дату звернення до суду із цивільним позовами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не звертались до Товариства із заявою по страхове відшкодування, не здійснили відповідне волевиявлення спрямоване на отримання страхового відшкодування в порядку визначеним Законом, а тому у АТ «СК «Країна» не виникає обов`язку щодо прийняття рішення по справі та виплати страхового відшкодування на користь потерпілих;

- факт того, що ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження в результаті ДТП не породжує обов`язку страховика для виплати страхового відшкодування, оскільки за Законом визначено певний порядок отримання страхового відшкодування у зв`язку із лікуванням потерпілого, який в даному випадку додержано не було, зокрема не надано заяву про страхове відшкодування та документи, визначені чинним законодавством на підтвердження витрат на лікування;

- судом 1-ої інстанції не обґрунтовано, чому саме 82 833, 59 грн. в якості понесених ОСОБА_11 витрат на лікування повинно бути стягнуто з АТ «СК «Країна», водночас Страховиком наводився детальний розпис із переліком врахованих/неврахованих сум до розрахунку витрат на лікування із визначенням причин відмови у прийняті до розрахунку, відповідно до якого розмір витрат на лікування, які можуть вважатися обґрунтованими та документально підтвердженими закладом охорони здоров`я складає 15 611, 93 грн.;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що за Законом відсутні будь-які підстави для стягнення із Товариства страхового відшкодування в сумі 100 000 грн. на користь ОСОБА_12 оскільки остання звернулась до суду із цивільним позовом із порушенням встановленого законом строку.

Посилаючись на такі доводи представник АТ «СК Країна» - ОСОБА_10 просить скасувати вирок в частині вирішення цивільних позовів до АТ «СК «Країна» та ухвалити новий, яким відмовити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в задоволені цивільного позову.

В судове засідання апеляційного суду потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не з`явились, незважаючи на належне сповіщення про дату час та місце судового засідання, причин неявки до суду не повідомили та жодних клопотань до суду не надавали.

Разом із тим, обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, однак надав заяву в якій просив апеляційний розгляд справи здійснювати за його відсутності через стан здоров`я та за участі його захисника ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, та позицією учасників провадження, які не заперечували проти продовження розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена дослідженими судом 1-ої інстанції доказами, аналіз та правова оцінка яким наведена у вироку та ніким не заперечується.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину та особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки: одружений, має постійне місце роботи, реєстрації та проживання, за місцем реєстрації, постійного проживання та місця роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Окрім того, суд 1-ої інстанції також врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 під час судового розгляду кримінального провадження свою вину визнав повністю, є учасником бойових дій, з 11.04.2020 перебуває на військовій службі за контрактом та приймає участь у АТО, має стабільне джерело доходу та повністю утримує свою сім`ю, є єдиним годувальником, так як дружина ОСОБА_14 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, має на утриманні малолітнього сина 2018 р.н., мати похилого віку; матеріальну та моральну шкоду жодним чином не компенсував, а ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду, намагаючись тільки перерахувати 1 000 грн. потерпілому в рахунок відшкодування шкоди.

Також, судом 1-ої інстанції враховано досудова доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства за умови звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням.

Врахувавши вище зазначене, а також думку прокурора та інших учасників процесу, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що виправити обвинуваченого та запобігти його злочинній діяльності можливо без його ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим призначив покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України з встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, але з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки відсутні підстави залишити обвинуваченому права керувати транспортними засобами.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду 1-ої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З матеріалів справ вбачається, що 10.04.2020 обвинувачений ОСОБА_9 , у передбаченому законом порядку, уклав Контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб солдатського, сержантського та старшинського складу строком до 10.04.2023 та до теперішнього часом останній проходить службу за контрактом у в/ч НОМЕР_4 на посаді командира банно-прального відділення, при цьому в його обов`язки входить надання на позиції бійцям ООС банно-пральних послуг, які розміщенні безпосередньо на транспортному засобі.

Також, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_9 є єдиним годувальником сім`ї, зокрема, має на утриманні дружину, малолітню дитину 2018 р.н., а також мати похилого віку.

Окрім того, апеляційний суд враховує те, що з моменту введення в Україні воєнного стану обвинувачений ОСОБА_9 приймає участь у війні проти загарбників та 09.03.2022 отримав проникаюче вогнепальне осколкове поранення живота, що підтверджується наданими копіями медичних документів.

Так, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, є єдиним годувальником у сім`ї, захищає Батьківщину від загарбників, його служба пов`язана з керуванням транспортними засобами та останній не має іншого виду заробітку, позбавлення ОСОБА_9 водійських прав у свою чергу позбавить його сім`ю коштів для існування, а також можливості відшкодування шкоди потерпілим.

Отже, висновок суду 1-ої інстанції щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_9 права керування транспортними засобами було зроблено без урахування всіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Що стосується тверджень представника АТ «СК Країна» - ОСОБА_8 щодо не виникнення у АТ «СК Країна» обов`язку щодо прийняття рішення по справі та виплати страхового відшкодування на користь потерпілих через не надання останніми заяви про страхове відшкодування, колегія суддів вважає неспроможними оскільки Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування.
Разом із тим, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.06.2019 (справа №465/4621/16-к,), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не є обов`язковим.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Так, на момент вчинення злочину цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував обвинувачений, була застрахована у АТ «Страхова Компанія «Країна» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АМ/6528385, який укладений на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до пункту 4 Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн., розмір франшизи 2000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2019 потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: відкрита поєднана із травмою обличчя черепно-мозкова травма, що включає: перелам кісток основи черепа (правої скроневої та клиноподібної кісток), перелам кісток лівої половини обличчя, забій головного мозку, забій шийного відділу хребта з переломом в правій половині дужки другого шийного хребця, закрити перелами ребер, закритий перелам зовнішньої половини правої ключиці. У період з 23.08.2019 по 26.08.2019 ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії у зв`язку з травмою внаслідок ДТП, а з 26.08.2019 був переведений до нейрохірургічного відділення, де отримував антибактеріальну, ноотропну, протинабрякову, дегідратаційну і симптоматичну терапію, що вимагала постійного прийняття великої кількості ліків, призначення яких підтверджується історією хвороби та відповідними призначеннями, надалі продовжував лікування вдома за відповідними призначеннями лікарів. За вказаний період ОСОБА_11 поніс витрати пов`язані з лікуванням на придбання медичних препаратів вказаних у Виписці з медичної карти на загальну суму 82 833,59 грн., що підтверджується наданими чеками.
Також, в період з 16.01.2020 по 20.01.2020 та з 24.01.2020 по 30.01.2020 ОСОБА_11 перебував на лікуванні в лікарських закладах через перенесення гострого порушення мозкового кровообігу (інсульт) за ішемічним типом та подальшим погіршенням здоров`я.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає неспроможними твердження представника ОСОБА_8 , що витрати на лікування, які документально підтверджені закладом охорони здоров`я складає 15 611, 93 грн.

Згідно із п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
З матеріалів справи вбачається, що датою вчинення ДТП 23.08.2019, та потерпіла ОСОБА_12 звернулась до суду із цивільним позовом 24.05.2021, тобто у передбачений законом строк, у зв`язку із чим твердження представника ОСОБА_8 щодо відсутності законних підстав для стягнення зАТ «СК Країна» страхового відшкодування на користь потерпілої є голослівними.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Частиною 2 ст. 409 КПК Україні передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника АТ «СК Країна» - ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, натомість апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні, в частині призначеного йому додаткового покарання, що на думку апеляційного суду буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 24, 128, 370, 374, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника АТ «СК Країна» ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 31.01.2022, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_9 покарання за вчинення злочину, передбаченогоч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом вказаного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частинівирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3