Справа №463/5106/22
Провадження №1-кс/463/3789/22
У Х В А Л А

18 серпня 2022 року Личаківського районного суду м. Львова

слідчий суддя ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 01 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000006 від 20.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження, від 01.12.2021 про закриття кримінального провадження №0000006 від 20.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.
Скаргу обґрунтовує тим, що ДБР проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 20.01.2015. Постановою слідчого ОСОБА_4 від 01.12.2021 вказане кримінальне провадження було закрито. Окрім цього вважає, що при винесенні постанови про закриття слідчий не надав належної оцінки обставинам справи, письмовим доказам, не провів необхідних слідчих дій, відповідно постанова необгрунтована, тому просить скаргу задовольнити, а постанову скасувати.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з підстав наведених у ній, просив таку задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові в судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проведено без його участі.
Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши та дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження за №0000006 від 20.01.2015, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно дост. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах "Танрікулу проти Туреччини" та "Ґюль проти Туреччини").

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження№0000006 від 20.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 01.12.2021 вказане кримінальне провадження було закрито.
Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова.Так старшим слідчими першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000006 від 20.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 від 14.01.2015. У своїй заяві від 01.10.2014 ОСОБА_3 зазначає, шо працівники УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинили стосовно нього провокацію хабара, 02.04.2012 під час затримання застосували відносно нього фізичне і психічне насильство. Слідчий в особливо важливих справах прокуратури Львівської області ОСОБА_9 в ході розслідування відносно заявника кримінальної справи за ч. 4 ст. 368 КК України не призначив судово-медичної експертизи, не забезпечив надання йому належної медичної допомоги. Внаслідок таких неправомірних дій він захворів на психічний розлад та був позбавлений можливості лікування. У ході досудового розслідування кримінального провадження у приміщенні ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області за адресою м. Львів, вул. Наукова, 16, у зв`язку із проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000006 від 20.01.2015, оглянуто матеріали кримінальної справи №164-0036 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України. Оглядом матеріалів вказаної кримінальної справи встановлено, що 03.04.2012 прокурором Львівської області порушено кримінальну справу №162- 0036 відносно ОСОБА_3 , за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України. Вказану кримінальну справу прийнято до провадження слідчим в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_9 03.04.2012. В цей самий день, ОСОБА_3 вручено копію постанови про порушення відносно нього кримінальної справи, затримано в порядку ст. 115 КПК України (в редакції 1960 р.) та поміщено в ITT ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. В подальшому, постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.04.2012 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у ЛСІ №19 УДДУ ВП.

В ході проведення досудового розслідування слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ретельно досліджено та вивчено матеріали кримінальної справи №164-0036 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_3 . Так згідно протоколів огляду, затримання, допиту, очної ставки, відсутні заяви та скарги ОСОБА_3 щодо неправомірних дій працівників міліції чи слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_9 . Жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників міліції чи слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та його адвокатом ОСОБА_11 не надано.

У третьому томі вказаної кримінальної справи, який налічує 270 сторінок, наявні протоколи слідчих та процесуальних дій, до яких не було залучено ОСОБА_3 . Також, наявні протоколи оголошення обвинуваченому про призначення експертиз та про пред`явлення матеріалів експертизи від 25.07.2012, у яких наявні відмітки про ознайомлення адвоката ОСОБА_11 та інших захисників. При цьому, жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників міліції чи слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , адвокатом ОСОБА_11 та іншими захисниками не надано. Також останніми не заявлено клопотання щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_3 . У четвертому томі вказаної кримінальної справи, який налічує 245 сторінок наявні протоколи слідчих та процесуальних дій до яких не було залучено ОСОБА_3 . На 186 сторінці 4 тому знаходиться клопотання адвоката ОСОБА_11 від 14.05.2012 про призначення ОСОБА_3 експертизи на встановлення стану здоров`я, оскільки останній, перебуваючи в ЛСІЗО скаржиться на головні болі, болі у хребті, запаморочення та болі у шлунку. Постановою слідчого від 21.05.2012 вказане клопотання було відхилено у зв язку із тим, що обвинувачений ОСОБА_3 на стан здоров`я не скаржився, а також через те, що до компетенції судово-медичної експертизи не належить визначення стану здоров`я обвинуваченого. На 227 сторінці 4 тому наявний рапорт слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_9 від 23.05.2012 про те, що в ході проведення 23.05.2012 слідчих дій із обвинуваченим ОСОБА_3 , останній перебував в пригніченому настрої, на питання не відповідав, контакту доступний не був, в поведінці був розгублений та неадекватний. У вказаному рапорті зазначено про необхідність призначення ОСОБА_3 стаціонарної судово-психіатричної експертизи. У зв`язку із чим, 24.05.2012 до Галицького районного суду м. Львова скеровано подання про поміщення обвинуваченого у медичний заклад для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. 30.05.2012 Галицьким районним судом м. Львова вказане подання задоволено, надано дозвіл на поміщення ОСОБА_3 у Комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Окрім цього слідчим ТУ ДБР допитаний потерпілий ОСОБА_3 показав, що підтримує свої заяви в повному обсязі та повідомив, що 02.04.2012 року, на автозаправці WOG, що на проспекті Чорновола біля кафе «Макдональс» його легковий автомобіль марки «Шевроле Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1 заблокували два невідомі легкові автомобілі та із його сторони під`їхав бус синього кольору, з нього вийшли невідомі мужчини, а також дві невідомі дівчини, які не представились та сказали чому він ображає якусь дівчину, зрозумівши, що це провокація, звернувся до працівників АЗС, щоб вони викликали міліцію, під час того його ззаду зловили за шию та повалив на землю один з тих мужчин, які приїхали на синьому бусі, пізніше під час проведення слідчих дій у кримінальній справі №164-0036 за ч 4 ст. 368 КК України відносно нього дізнався що це був працівник УДСБЕЗ ГУ МВС у Львівській області ОСОБА_12 , він не на довго втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то побачив, що приїхав наряд міліції з автоматами, а невідомі мужчини, які його блокували їм щось пояснювали, що саме йому невідомо. В подальшому працівники УДСБЕЗ ГУ МВС У Львівській області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зв`язали йому руки пластиковою стрічкою білого кольору та невідома особа відігнала його автомобіль на кілька метрів від колонки АЗС де почали проводити обшук його автомобіля без дозволу на обшук чи огляд автомобіля ніхто з працівників міліції в нього не запитував та постанов суду чи прокуратури на огляд чи обшук автомобіля. Дозволу на обшук чи огляд автомобіля ніхто з працівників міліції в нього не запитував та постанов суду чи прокуратури на огляд чи обшук автомобіля йому не представляв, це підтверджується відеозаписом, які зробили особи, і який зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0000713 копію даного відеозапису зобов`язується надати в подальшому, так як ознайомлений з даним речовим доказом. На даному відеозаписі видно, як чорна сумка з ноутбуком, яка знаходилась в його автомобілі на задньому сидінні з невідомих причин після початку даної дії знаходилась в синьому бусі, звідки її принесли працівники які проводили оперативну дію. Як він підозрює, дані працівники мабуть пробували підкласти йому в сумку кошти невідомого походження. Такі ж самі дії (можливо провокація) були вчинені приблизно в той самий час в приміщенні Лисиничівської сільської ради, за показами депутата даної сільської ради ОСОБА_14 , які є в матеріалах кримінального провадження № 0000713. Після закінчення даної оперативної дії відео зйомка була припинена, і йому вказані особи запропонували присісти в синій бус на заднє сидіння, в бус разом зі ними сів водій, як йому стало відомо в подальшому це був працівник УДСБЕЗ ГУ МВС у Львівській області Дулиш, а в салон разом з ним сіли працівники УДСБЕЗ ГУ МВС у Львівській області ОСОБА_12 , та ОСОБА_15 , який став біля дверей, а ОСОБА_12 почав наносити йому кулаками рук удари по голові, від чого в нього почався психічний стрес та не розумів, що зі ним відбувається, тому не може пригадати що було в подальшому, оскільки прийшов до розуміння коли приїхали під головне управління ГУ МВС України у Львівській області, в цей момент із синього бусу вийшли всі вищезгадані особи, а в бус зайшли начальник УДСБЕЗ ГУ МВС у Львівській області ОСОБА_6 та начальник відділу УДСБЕЗ ГУ МВС у Львівській області Сумало Назар. ОСОБА_6 особисто пропонував йому написати обвинувальні покази на голову Лисиничівської с.р. ОСОБА_10 , а його обіцяв через три дні відпустити, після його відмови, і усної заяви про те, що проти нього здійснена провокація, його в оточенні невідомих осіб та в присутності Галаза та Сумала повели в приміщення ГУ МВС України у Львівській області, що може підтвердитися відеозаписом з камер відеоспостереження, які встановленні в приміщенні ГУ МВС України у Львівській області та охоронець який в цей день чергував на КПП головного управління. В подальшому вони зайшли в приміщення кабінету ГУ МВC України у Львівській області, який розташований на третьому поверсі в якому він перебував разом з працівниками УДСБЕЗ ГУ МВС у Львівській області ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 де вказані працівники складали невідомий йому протокол під час того ОСОБА_16 вимагав в того щоб він зізнався в тому, що вимагав хабар. На його відмову наносив удари кулаками по голові, на зауваження ОСОБА_13 , щоб він припинив ОСОБА_16 трохи заспокоївся, а його почала сильно боліти голова і він просив, щоб вони викликали швидку, на що вони ніяк не відреагували. Понятих в присутності не було, де вони перебували не відомо. В подальшому, в його присутності при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000713 одна з понятих заявила, що вона чомусь рахує себе винуватою, а інша заявила, що під час огляду на АЗС в нього були вилученні грошові кошти в чорному кульку, це зафіксовано в протоколах допиту складених слідчим ВРОВС ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_18 , це на його думку свідчить про підставних понятих. Після закінчення складання невідомого протоколу в кабінет зайшли поняті ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , і в їх присутності йому було запропоновано підписати протокол, на що він відмовився по причині того, що даними працівниками перед тим йому було відмовлено у прийнятті заяви про провокацію стосовно нього на що ОСОБА_16 в присутності понятих вдарив його рукою в лице, після закінчення вказаних оперативних дій його в сорочці, а це була ніч і на вулиці був мороз повели на вулицю для доставлення в прокуратуру Львівської області на той час чітко не усвідомлював те, що відбувається від завданих ударів, в подальшому судово-психіатрична експертиза підтвердила наявність в нього важкого деприсивного стану.

Окрім цього слідчим проведено допит свідка ОСОБА_12 , який вказав, що на вказаній посаді він перебуває з початку 2012 року. Посадові обов`язки виконує згідно ЗУ «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність» та наказів Міністра внутрішніх справ. Так, 02.04.2012 за вказівкою керівництва відділу УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області він приймав участь у проведенні процесуальних дій по перевірці доводів заявниці, на даний час не пригадує точно її прізвища, яка повідомила, що посадові особи Лисиничівської сільської ради вимагають в неї хабар. У зв`язку із чим, була підготовлена операція із передачі останнім грошових коштів з метою їх подальшого затримання при отриманні хабара. На скільки він пригадує, сума хабара була 40 тис. доларів, які вони у приміщенні УДСБЕЗ помітили спеціальним хімічним препаратом за участі понятих переписали номери купюр та передали вказану суму заявниці. У подальшому, після передачі заявницею грошових коштів особі, на яку вказав ОСОБА_3 , на території автозаправки «WOG», що розташована на пр. Чорновола, біля кафе МакДональдс, ними був затриманий ОСОБА_3 , який перебував в автомобілі Шевроле. Затримання, на скільки він пригадує, проводили працівники УДСБЕЗ ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та він. Також при затриманні були присутні поняті. Коли вони під їхали до вказаної заправки, на її території знаходився автомобіль ОСОБА_3 . Після проведення даних дій, ОСОБА_3 ними було доставлено спочатку до приміщення УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області для відібрання пояснень, а потім його було доставлено в прокуратуру за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 23 для проведення слідчих дій. Більше з даного приводу він нічого повідомити не може оскільки пройшло багато часу. У який кабінет УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області було доставлено ОСОБА_3 після затримання та хто саме був присутній у вказаному кабінеті він не пригадує. Чи були присутні поняті у приміщенні УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області при відібранні пояснень в ОСОБА_3 він не пригадує. Ні він, ні інші працівники міліції у його присутності тілесні ушкодження ОСОБА_3 не наносили. Ні він, ні інші працівники міліції у його присутності заходи фізичного впливу чи спецзасоби при затриманні до ОСОБА_3 не застосовували.

Допитані в якості свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_15 та ОСОБА_21 дали аналогічні покази.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 зазначив, що на вказаній посаді перебуває з 2010 року. З громадянином ОСОБА_3 він не знайомий. 02.04.2012 у бусі розмови з ним не мав та нічого не пропонував. Більше за вказаними фактами повідомити нічого не може.

Допитана в якості свідка ОСОБА_19 , допитана в якості свідка ОСОБА_20 надала аналогічні покази та зазначила, що працівники міліції у її присутності тілесні ушкодження ОСОБА_3 не наносили ні під час затримання, ні під час доставляння та перебування у приміщенні обласного управління міліції. Вона хворіє на астму, тому якщо б вказаний факт мав місце, вона б почала задихатись від хвилювання.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 зазначив, що кримінальна справа №162-0036 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України була порушена 03.04.2012 прокурором Львівської області ОСОБА_22 03.04.12 кримінальна справа прийнята до його провадження. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді сільського голови Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з депутатом Лисиничівської сільської ради, секретарем постійної земельної комісії з питань землекористування та управління земельними ресурсами вказаної сільської ради ОСОБА_3 , 02 квітня 2012 року близько 17.11-17.32 год., вчинив вимагання та одержання хабара в розмірі 40000 доларів США, що з врахуванням офіційного курсу Національного банку України становить 319516 гривень від громадянки ОСОБА_23 за винесення на розгляд сесії Лисиничівської сільської ради, площею 0,51 га, прийняття такого рішення 11-ю сесією Лисиничвської сільської ради шостого демократичного скликання, а також його видачу та подальшу передачу у приватну власність вказаної земельної ділянки, зміну її цільового призначення. Досудове розслідування у кримінальній справі було доручено йому. 03.04.12 ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 115 КПК України. 05.04.12 Галицьким районним судом м. Львова ОСОБА_3 продовжено термін затримання до 12.04.2012. 10.04.12 ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч.4 КК України. 12.04.12 Галицьким районним судом м. Львова ОСОБА_3 обраний запобіжний захід взяття під варту. 23 травня 2012 року в ході проведення слідчих дій із обвинуваченим ОСОБА_3 останній перебував в пригніченому настрої, на питання не відповідав, контакту доступний не був, в поведінці був розгублений та неадекватний. Враховуючи стан обвинуваченого ОСОБА_3 слідчі дії з його участю не проводились. Вказаний стан та поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчила про можливу наявність у нього психічних порушень та необхідність проведення йому стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Після цього останньому було призначено вказану експертизу. Про будь-яке застосування насильства до ОСОБА_3 йому не відомо, про таке він в ході досудового розслідування не заявляв. ОСОБА_3 не скаржився на стан здоров`я й в наданні йому медичної допомоги він не відмовляв.

Відповідно до інформації ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 11.02.2015, 03.04.2012 о 02 год. 10 хв. працівниками УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області було доставлено до ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 , 1973 року народження. Згідно журналу первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області інв. № 279 вбачається, що при поміщенні в ІТТ ЛМУ 03.04.2012 року ОСОБА_3 скаржився на біль в животі та головний біль, педикульозу виявлено не було. Крім того, згідно журналу первинного обстеження і реєстрації медичної допомоги особам, які утримуються в ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області інв. №345 вбачається, що бригади лікарів швидкої медичної допомоги ОСОБА_3 не викликались. 12.04.2012 о 14 год 45 хв. ОСОБА_3 з особовою справою було конвойовано до Львівського слідчого ізолятора. Також, зазначено, що в період часу з 02.04.2012 по 12.04.2012 ОСОБА_3 , 1973 року народження, до керівництва ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із письмовими заявами, щодо отримання тілесних ушкоджень чи інших неправомірних дій із сторони працівників міліції та слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_9 не звертався.

Дане кримінальне провадження було не одноразово закрите та останній раз скасоване ухвалою апеляційного суду Львівської області, відповідно до якої вказано про неповноту досудового розслідування та зазначено про необхідність проведення одночасного допиту ОСОБА_3 із працівниками УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області, на яких він вказує як таких, що безпосередньо заподіяли йому тілесні ушкодження 02.04.2012. Окрім цього, вказано на необхідності проведення допиту свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_21 , а також вирішення питання щодо допиту ОСОБА_9 , який відмовляється від дачі показань. Також необхідно встановити хто саме з працівників ДСО приїжджав на виклик в день вчинення злочину. Слідчим ТУ ДБР вказані недоліки усунуті.

ОСОБА_3 у своїх показах як потерпілий вказує на заподіяння йому 02.04.2012 тілесних ушкоджень працівником УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_12 . Разом з тим, 11.08.2015 проведено одночасний допит свідка ОСОБА_12 із потерпілим ОСОБА_3 , в ході якого, користуючись своїм конституційним правом, передбаченим ст. 63 Конституції України та нормами кримінального-процесуального законодавства України ОСОБА_12 відмовився від дачі показань. Більше того, додатково допитаний 31.08.2017 свідок ОСОБА_12 повідомив, що, користуючись своїм конституційним правом, передбаченим ст. 63 Конституції України та нормами кримінапьного-процесуального законодавства України, відмовляється від дачі показань. Від одночасного допиту з ОСОБА_3 категорично відмовляється, оскільки в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження вже проводився одночасний допит між ним та ОСОБА_3 , в ході якого свідок аналогічним чином від показань відмовився на підставі ст.63 Конституції України. Окрім цього, одночасний допит проводиться з метою з`ясування причин розбіжностей у показаннях осіб. Враховуючи, що як таких розбіжностей у його та ОСОБА_3 показаннях немає, оскільки ОСОБА_12 відмовився та відмовляється надалі від дачі показань на підставі ст.63 Конституції України, тому проведення одночасного допиту є недоцільним. Допитаний в ході досудового розслідування з приводу обставин кримінального правопорушення свідок ОСОБА_21 від показів на підставі ст.63 Конституції України відмовився.

Допитаний в ході досудового розслідування з приводу обставин кримінального правопорушення свідок ОСОБА_24 повідомив, що повністю підтримує покази, надані в ході досудового розслідування кримінального провадження №00713 від 23.12.2015 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Так, станом на квітень 2012 вій працював на посаді оперуповноваженого УДСБЕЗ ГУМВСУ у Львівській області. 30.03.2012 в УДСБЕЗ звернулась ОСОБА_23 з приводу вимагання у неї службовими особами Лисипичівської сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_10 хабара у сумі 40000 доларів США. У зв`язку із цим прокуратурою Львівської області порушено кримінальну справу за вказаним фактом. На той час у разі вимагання коштів у великій сумі, як це було у випадку із ОСОБА_23 , такі кошти УДСБЕЗ ГУМВСУ у Львівській області передавались відповідальному працівнику службовою особою Департаменту ДСБЕЗ МВС України з числа грошових коштів, що відносяться до коштів спеціального призначення. Підтверджуючим документом отримання таких коштів є розписка працівника, який їх отримує, та яка зберігається у Департаменті. У подальшому ОСОБА_24 відповідно до вказівки керівництва УДСБЕЗ ГУМВСУ у Львівській області здійснено виїзд у м. Київ у Департамент ДСБЕЗ МВС України, де отримано грошові кошти спеціального призначення у сумі 322000 грн., про що ним написано відповідну розписку, яку передано відповідальному працівнику Департаменту ДСБЕЗ МВС України. Жодних інших документів з приводу отримання таких коштів він не оформляв. Після приїзду у м. Львів отримані у міністерстві кошти ОСОБА_24 передав ОСОБА_25 , начальнику відділу УДСБЕЗ ГУМВСУ у Львівській області, його безпосередньому керівнику на той час. 02.04.2012 ОСОБА_25 з метою документування злочинної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_10 свідку вручено кошти у сумі 40000 доларів США, що були обміняні на 322000 грн. 02.04.2012 у приміщенні УДСБЕЗ ГУМ ВСУ у Львівській області у присутності двох понятих та ОСОБА_23 . ОСОБА_24 здійснено огляд та помічення вказаних коштів, про що складено відповідний протокол, після чого згадані кошти передано заявниці для подальшого документування неправомірної діяльності вказаних службових осіб. З приводу обставин обміну грошових коштів, отриманих ним у Департаменті ДСБЕЗ МВС України, на долари США нічого повідомити не може, оскільки така операція здійснювалась іншим працівником УДСБЕЗ ГУМВСУ у Львівській області, ким саме сказати не може. В ході проведення досудового слідства у вказаній кримінальній справі ОСОБА_24 особисто участі у затриманні ОСОБА_3 на АЗС «WOG », а також у проведенні інших процесуальних та слідчих дій не приймав. В ході документування протиправної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_26 його роль зводилась до отримання у м.Києві грошових коштів у сумі 322000 грн., а також у складанні протоколу огляду та помічення грошових коштів 02.04.2012. Щодо обставин отримання ним грошових коштів, зокрема, підтверджуючих проведення зазначеної операції документів розписки, залишеної ним відповідальному працівнику Департаменту ДСБЕЗ МВС України, ОСОБА_24 повідомив, що документи, які стосуються фінансування, матеріально-технічного забезпечення оперативно-розшукової діяльності, відповідно до законодавства містять державну таємницю. Таким чином, надання таких для огляду чи проведення інших процесуальних, слідчих дій прямо заборонено законодавством.

Окрім цього, в ході досудового розслідування з метою встановлення працівників ДСО, що здійснювали 02.04.2012 виїзд на АЗС «WOG» за викликом працівника АЗС, допитано ОСОБА_27 , який станом на 02.04.2012 обіймав посаду старшого інспектора з ОД ВОС УДСО при ГУМ ВСУ у Львівській області. Свідок повідомив, що встановити таких працівників практично неможливо, оскільки журнали обліку перевірок несення службовими нарядами, бортові журнали, табелі виходу працівників на роботу, добові відомості (зазначені документи містили відомості про виїзд працівників ДСО на вказаний виклик 02.04.2012) знищені відповідно до наказу МВС України у зв`язку із закінченням строків зберігання таких документів. Більше того, в день один наряд працівників ДСО здійснює близько 15-25 виїздів на виклики, що в свою чергу додатково свідчить про неможливість надання інформації про виїзд на виклик 5-річної давності. Окрім цього, в органах ДСО, починаючи з червня 2012, проведено низку реорганізацій підрозділів охорони м. Львова.

З приводу вирішення питання щодо допиту ОСОБА_28 , який відмовляється від дачі показань, то, як зазначалось вище, ОСОБА_9 27.02.2017 допитувався у якості свідка та, користуючись своїм конституційним правом, передбаченим ст.63 Конституції України, відмовився від дачі показань. Підстав для додаткового допиту не має з урахуванням наступного.

Так, у своїх показаннях потерпілий ОСОБА_3 зазначає, що неправомірні дії слідчого прокуратури Львівської області ОСОБА_9 полягали у ненаданні ОСОБА_3 належної психіатричної допомоги. Зокрема, потерпілий зазначає, що слідчий ОСОБА_9 після отримання висновку судово-психіатричної експертизи від 04.07.2012 згідно із законодавством був зобов`язаний направити в суд клопотання про стаціонарне лікування ОСОБА_3 , що ним зроблено не було. Також, як вбачається із показань ОСОБА_3 , ОСОБА_9 не повідомив адміністрацію УВП №12 з приводу психічного захворювання потерпілого та не скерував примірник чи копію висновку судово-психіатричної експертизи на адресу адміністрації установи з метою вжиття відповідних заходів в межах компетенції. Разом з тим, оглядом медичної картки ОСОБА_3 , заведеної у медичній частині УВП № 19 12.04.2012 в день його поступлення, встановлено, що до вказаної медичної картки долучено лист ЛОКПЛ від 05.07.2012 про те, що ув`язнений ОСОБА_3 пройшов судово-психіатричну експертизу, за результатами проведення якої ув`язненому встановлено діагноз у вигляді затяжного депресивного епізоду, психогенно обумовленого із наступним висновком ув`язнений осудний, потребує лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом. Враховуючи наведене, адміністрації медичній частині УВП № 19 було відомо про зазначений діагноз ОСОБА_3 . Законодавством передбачено порядок надання психіатричної допомоги особам, які перебувають в умовах ізоляції у СІЗО.

Проведеним розслідуванням не встановлено факту заподіяння істотної шкоди чи тяжких наслідків. Натомість у доводах ОСОБА_3 викладені факти неефективного розслідування та штучно створених доказів його винуватості у вчиненні злочину, у ході вчинення процесуальних дій в рамках кримінальної справи №164-0036 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_3 не знайшли свого підвердження. В такому випадку у КПК України передбачена належна правова процедура усунення слідчого від розслідування. Зокрема, у відповідності до п. 8 ч.2 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого, в тому числі у випадку неефективного досудового розслідування.

Крім того, з даних підстав проводилось службове розслідування. Відповідно до висновків службового розслідування ГУ МВС України у Львівській області від 05.11.2014, УВБ у Львівській області ДВБ МВС України від 27.11.2014, питання неправомірних, на думку ОСОБА_3 , дій працівників УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області, у тому числі щодо законності отримання коштів для документування факту отримання хабара було предметом перевірок та порушень не виявлено. Питання законності отримання коштів для документування факту отримання хабара було предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Львова. Станом на час розгляду скарги вказана кримінальна справа не розглянута.

Відповідно до інформації Львівського слідчого ізолятора від 14.02.2015, ув`язнений ОСОБА_3 , 1973 р.н., при поступленні в ЛСІ 12.04.2012 під час медичного огляду скарг на стан здоров`я не пред`являв. Під час тілесного огляду ушкоджень шкірних покровів (саден, синців) не виявлено. За час перебування в ЛСІ пройшов необхідні та додаткові медичні обстеження, про консультований лікарями медичної частини. Встановлено діагноз: НЦД за гіпертонічним типом. Хронічний гастрит в ст. нестійкої ремісії. Остеохондроз поперекового відділу хребта. З 07.06.2012 по 05.07.2012 пройшов стаціонарне СПЕК. Діагноз: Важкий депресивний епізод психогенно обумовлений. Осудний. Призначено примусове лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом. З 27.03.2014 про 24.04.2014 пройшов стаціонарно СПЕК. Діагноз: Затяжний змішаний дисоціативний розлад. Осудний. З приводу захворювань перебував на диспансерному обліку в медичній частині ЛСІ у лікарів терапевта та психіатра, періодично отримував лікування амбулаторно.

Також, згідно інформації Львівської станції швидкої медичної допомоги від 17.02.2012, 23.05.2012 об 11 год. 20 хв., на КП ЛОР ЛСШМД зафіксовано виїзд швидкої медичної допомоги №173, за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 23, прокуратура, з приводу - 38 років, мужчина, погано. Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги (ф.110/о) №173 від 23.05.2012, виїзд без результативний, зі слів працівника прокуратури - швидку медичну допомогу не викликали. Згідно карти виклику швидкої медичної допомоги (ф.109/о) №173 від 23.05.2012, виклик здійснювала - дружина, контактний телефон - НОМЕР_2 .

Також, оглядом копії акту №153 стаціонарної судової - психіатричної експертизи ОСОБА_3 від 04.07.2012, встановлено, що вказана експертиза проводилась судово-психіатричною експертною комісією КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», на підставі постанови слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури області радника юстиції ОСОБА_9 від 01.06.2012. Відповідно до висновку зазначеної експертизи, в період інкримінованих дій ОСОБА_3 психічними захворюванням не страждав і не виявляв будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності і міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У даний час ОСОБА_3 страждає тимчасовим хворобливим психічним розладом у вигляді важкого депресивного епізоду, психогенно обумовленого і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До виходу із хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Враховуючи наведене, слідством не доведено, що факт психічного здоров`я скаржника, якимось чином залежав від дій працівників поліції.

Окрім цього основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ст. 40 КПК України, слідчий, серед іншого, наділений повноваженням приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Процесуальна самостійність слідчого є важливий елемент його статусу, який полягає у праві слідчого при провадженні розслідування самостійно приймати всі рішення про його спрямування і про провадження слідчих дій при повній відповідальності за їх законне і своєчасне проведення.

Поряд з цим, КПК України серед загальних засад кримінального провадження виділяє змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Реалізація відповідної засади кримінального провадження забезпечується, зокрема, положеннями ч. 3 ст. 95 КПК України, згідно якої ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, за вимогами ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Враховуючи наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України). Слідчий суддя звертає увагу, що обов`язковими елементами складу злочину є суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт та об`єктивна сторона. Висновок про закриття кримінального провадження можливий за відсутності складу злочину у разі, якщо в діянні відсутній хоча б один із наведених елементів. Дослідивши постанову на її відповідність в цій частині то така виконана в повному обсязі з дотриманням вимог встановлених чинним законодавством.

Окрім цього внесення відомостей в ЄРДР за вказаною заявою про кримінальне правопорушення ґрунтується на нормах закону, що було належною підставою для задоволення скарги. Обов`язок слідчого або прокурора чи слідчого судді не вимагав оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Перевірка такої заяви повинна проводитись вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Лише потім, у разі, якщо посадова особа дійде висновку, що у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК.

Вказана постанова слідчого є законною, обґрунтованою, належно мотивованою та відповідає вимогам кримінального процесуального закону України.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000006 від 20.01.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, судом встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження від 01.12.2021 не підлягає скасуванню, а у скарзі слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 01 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000006 від 20.01.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України - відмовити.

Повний текст ухвали складено та оголошено 19.08.2022 о 15:00 год.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1