Справа № 463/2408/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/476/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представників власника майна: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 подані в інтересах власника майна ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2022 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2022 року клопотання заступника начальника другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_10 , які знаходяться та будуть зараховані на банківські рахунки:

- НОМЕР_1 ;

- НОМЕР_2 ;

- НОМЕР_3 ;

- НОМЕР_4 ;

- НОМЕР_5 ;

- НОМЕР_6 ;

- НОМЕР_7 ;

- НОМЕР_8 ;

- НОМЕР_9 ;

- НОМЕР_10 ;

- НОМЕР_11 ;

- НОМЕР_12 ;

- НОМЕР_13 ;

- НОМЕР_14 ;

- НОМЕР_15 ;

- НОМЕР_16 ;

- НОМЕР_17 ;

- НОМЕР_18 ;

відкриті в АТ «Державний ощадний банк України» (МФО 300465, ідентифікаційний код 00032129).

Заборонено видаткові операції за вказаними банківськими рахунками ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що прокурором наведено обставини, які дають достатні підстави вважати, що вказане у клопотанні майно, яке постановою слідчого від 26.04.2022 визнано речовими доказами, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, так як може бути використане як доказ факту і обставин вчинення кримінального правопорушення.

На ухвалу слідчого судді представник власника майна ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити докази, що не подавалися слідчому судді та долучені до апеляційної скарги. Оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору Офісу Генерального прокурора у задоволенні клопотання про арешт майна ОСОБА_10 .

Вважає доводи клопотання прокурора безпідставними та необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді незаконною та постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчим суддею порушено вимоги ст.132 та 171 КПК України стосовно доведеності доказами клопотання прокурора, яке ґрунтуються на матеріалах оперативних підрозділів ДБР (рапорти про виконання доручень слідчого, допит свідка оперативного працівника ДБР), що, на думку апелянта, не можуть бути використані як докази, оскільки не містять фактичних даних про можливу протиправну діяльність особи.
Зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна в мотивувальній частині стосується арешту грошових кошів у сумі більше 200 млн грн. (таке клопотання було розглянуто 21.04.2022 слідчим суддею у справі №463/2408/22) та жодним чином не обґрунтовано потребою арешту грошових коштів в сумі 4.5 млн. доларів США, які визнані речовими доказами та розміщені на рахунках в AT «Ощадбанк».
Вказує, що слідчим суддею накладено арешт на грошові кошти на рахунках в установі банку без підтвердження відкриття таких рахунків та додержання вимог законодавства щодо охорони банківської таємниці.
Стверджує що викладені у клопотанні прокурора фактичні обставини можливого кримінального правопорушення не відповідають диспозиціям ч.4 ст.110-2, ч.З ст. 436-2 КК України за якими здійснюється досудове розслідування.
Зокрема звертає увагу на те, що кримінальна відповідальність за статтею 436-2 КПК України запроваджена 16.03.2022, а кримінальне провадження №000160 було розпочато 04.04.2022, й за цей період часу (19 днів), ОСОБА_10 не вчиняв жодних дій, які могли мати кваліфікацію за ст. 436-2 КК України. Крім того, зазначає що ОСОБА_10 не міг вчинити дані дії, оскільки з 30.11.2021 перебуває за межами України.
Зауважує, що арешт накладено на майно з підстав використання його як об`єкт кримінального правопорушення у той час, коли кримінальна відповідальність за статтями 110-2, 436-2 КК України не була передбачена КК України.
Водночас вказує, що сукупний дохід ОСОБА_10 після сплати податків за період 2008-2012 років становив 204 880 805 грн., що не співставне із зазначеним у клопотанні прокурора, що дохід ОСОБА_11 за цей період становив 5 000 000 грн.
На думку апелянта, названими відомостями спростовуються доводи прокурора, оскільки доходи власника майна є офіційними, а правомірність отримання ОСОБА_10 доходів, підтверджується аналізом джерел походження грошових коштів, що вказує на те, що основними джерелами доходів ОСОБА_10 є дивіденди, інвестиційний дохід, заробітна плата за основним місцем роботи та доходи не за основним місцем роботи й джерелами таких доходів є юридичні особи резиденти України.
Вважає, що арешт накладено необґрунтовано й прокурором не доведено незаконність походження коштів, на які накладено арешт, тому ОСОБА_10 як громадянин України, Герой України (з 2003 року), науковець, професор, доктор економічних наук, автор десятків наукових праць, все життя працював на користь та розвиток України, сплачував податки, тому має право володіти своєю власністю та розпоряджатися нею на власний розсуд.
Також апелянт звертає увагу, що ОСОБА_10 не має відношення до створення та діяльності ТОВ «Стиролбіофарм» в м. Горлівка. а відтак не контактував з окупаційною владою та не сплачував податки невизнаним псевдореспублікам. Непричетність ОСОБА_10 до створення ТОВ «Стиролбіофарм» в місті Горлівка після її тимчасової окупації доведена постановою про закриття кримінального провадження у провадженні № 0000041 за ст. 258-5 КК України.
Вважає, що обмеження права власності ОСОБА_10 у цьому провадженні шляхом накладення арешту на майно, здійснено у не відповідності до закону, не відповідає інтересам суспільства та є непропорційним, оскільки покладає на останнього надмірний тягар, як на особу, яка немає жодного відношення до кримінального провадження
Зазначає, що слідчий суддя, розглянув справу, не викликавши ОСОБА_10 в судове засідання, чим порушив його права. У зв`язку з неможливістю надати суду свої докази на спростування доводів прокурора, представник останнього користуючись правами третьої особи заявляє клопотання про дослідження судом апеляційної інстанції доказів, які не були подані до суду першої інстанції.
Зокрема, просить дослідити такі документи (докази):
- копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку про джерела виплачених доходів та утриманих податків від 26.08.2021 №846/я/26-15-55- 04-25 ОСОБА_10 за період 1998-2020 р.
- копії депозитних договорів та довідок AT «Ощадбанк» про відкриття
депозитних рахунків у валюті США за період з 2016 р. по 2022 р.
-копію платіжного доручення від 23.02.2015 p.;
- копію постанови слідчого про закриття кримінального провадження з
супровідним листом;
-копію звернення до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області;
-копію витягу з ЄРДР у КП №0001405;
- копію ухвали Апеляційного суду м.Києва від 15.06.2016 у справі №757/19233/16;
- копію ухвали Апеляційного суду м.Києва від 16.06.2016 у справі №757/19229/2016.
Також апеляційну скаргу подав представник власника майна ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 , який просить дослідити докази, долучені до апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника другого відділу процесуального керівництва першого управління організації процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 від 26 квітня 2022 року про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_10 .

Зазначає, що при винесенні ухвали слідчим суддею не було встановлено наявності обставин зазначених у клопотанні та дійсної необхідності вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження і в порушення норм процесуального законодавства обмежено право власності ОСОБА_10 .

Стверджує, що ухвала не містить конкретного посилання на правову підставу для накладення арешту (у «відповідності до частини 2 статті 170 та частини 5 статті 173 КПК), та жодного обґрунтування доведеності наявності такої правової підстави з посиланням на відповідні процесуальні норми та докази, які слідчий суддя врахував при прийнятті рішення щодо необхідності арешту майна. Задовольняючи клопотання про арешт грошових коштів власника майна для збереження речових доказів, слідчий суддя не навів жодного обґрунтування того, що такі грошові кошти є доказом вчинення кримінальних правопорушень за ознаками вчинення яких здійснюється кримінальне провадження.

Вказує, що до клопотання про арешт майна прокурором не долучено жодного доказу, який би вказував на фактичні обставини щодо отримання, використання грошових коштів власником майна для фінансування діяльності з метою, зазначеною в диспозиції статті 110-2 КК. Також прокурором не наведено відомостей стосовно того, коли, за яких обставин та з яких джерел власник майна набув грошові кошти, які в подальшому були розміщені на Банківських рахунках. Водночас долучені до апеляційної скарги документи, підтверджують, що джерела походження арештованих коштів є законними та підтверджені належними доказами, виданими Державною податковою службою України.

Вважає, що прокурором не доведено, а слідчим суддею не встановлено дійсної необхідності обмеження права власності власника майна та наявності будь-яких ризиків, пов`язаних із незастосуванням арешту майна, зокрема, не встановлено будь-яких фактичних обставин, які могли би свідчити про можливі спроби передачі, відчуження такого майна будь-яким особам.

Зазначає, що подаючи клопотання про арешт майна, прокурор мав довести, що грошові кошти на банківських рахунках є речовими доказами для підтвердження обставин вчинення саме тих кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється Кримінальне провадження (ч. 4 ст. 110-2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України).

Апелянт звертає увагу, що прокурор посилається на те, що власник майна отримав грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках, натомість у диспозиції ст. 110-2 КК України йдеться про вчинення особою діяння у формі «фінансування дій», тобто направлення фінансових ресурсів на користь інших осіб, про що в клопотанні прокурора мова не йде.

Також вказує, що закон, яким було введено кримінальну відповідальність за вчинення діяння, передбаченого ст. 436-2 КК України набув чинності 16 березня 2022 року, однак в клопотанні про арешт майна не наведено фактів, які могли би свідчити, що ОСОБА_10 вчинив дане кримінальне правопорушення, зокрема враховуючи факт його перебування за межами території України з 31.11.2021.

Вважає, що долучені прокурором до клопотання про арешт майна матеріали базуються на твердженнях, які не підтверджені фактичними обставинами справи та доказами.

На переконання апелянта, посилання прокурором на відомості, що містяться в Пенсійному фонді України, для підтвердження фінансового стану ОСОБА_10 є необґрунтованими , оскільки основні доходи ОСОБА_10 полягали в отриманні дивідендів від діяльності суб`єктів господарської діяльності, з розміру яких сплачувався податок на доходи фізичних осіб.

Стверджує, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела виплачених доходів та утриманих податків від 26.08.2021, наявний сукупний дохід, отриманий ОСОБА_10 за період 2008-2012 років становив 204 880 805 грн. Дані доходи є офіційними, отриманими у безготівковій формі з законних джерел в Україні, що спростовує доводи прокурора наведені у клопотанні про арешт майна, що офіційний дохід ОСОБА_10 становив 5 000 000 грн.

Представник власника майна також звертає увагу, що арештовані грошові кошти (у розмірі 4 млн. доларів США та 25 тис. доларів США) були розміщені в правовому режимі вкладу (депозит) на Банківських рахунках в AT «Державний ощадний банк України» в лютому-травні 2015 року та з урахуванням правового режиму депозитних банківських рахунків, кошти, розміщені на них, не могли бути використані в жодних інших операціях, окрім як внесення суми як вклад, поповнення вкладу та зняття відповідних коштів з депозитного рахунку. За період з 2015 по 2022 pp. на відповідні суми вкладу в AT «Державний ощадний банк України» нараховувалися проценти. Загальний розмір процентів, нарахованих за період 2015-2022 pp., становить приблизно 2,5 млн. доларів США, що підтверджується відповідною довідкою.

Водночас звертає увагу, що закон, яким було введено кримінальну відповідальність за вчинення діяння, передбаченого статтею 110-2 КК України набув чинності 11 липня 2014 року (відповідно до Закону України № 1533-VII), а закон яким було введено кримінальну відповідальність за вчинення діяння, передбаченого статтею 436-2 КК набув чинності 16 березня 2022 року (відповідно до Закону України №2110-ІХ), тому ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно у зв`язку з подіями, які нібито мали місце в період (2008-2012 pp.), тобто за період, коли кримінальна відповідальність за ст.ст. 110-2 та 436-2 КК України була відсутня.

Також стверджує, що слідчий суддя внаслідок порушення права ОСОБА_10 на участь в судовому розгляді, порушив право власника майна на справедливий суд в частині дотримання принципів рівності та змагальності сторін.

На думку апелянта, з матеріалів клопотання про арешт майна вбачається, що сторона обвинувачення намагається створити враження, що ОСОБА_10 , який є Героєм України та має безліч інших державних відзнак за видатні заслуги перед Україною, нібито був причетний до вчинення злочину проти основ національної безпеки України (ст. 110-2 КК України) та злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку (ст. 436-2 КК України).

Заслухавши доповідь судді, виступи представників власника майна - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підтримку апеляційних скарг, виступ прокурора ОСОБА_6 , який заперечив такі та просив судове рішення залишити без змін, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, представниками власника майна адвокатами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не пропущено.
У відповідності до вимог ст.ст.370,372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Колегія суддів приходить до висновку, що вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000160 від 04.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, що перебуває у проваджені слідчих другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, місцем здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень якими з 01.03.2022 на період воєнного стану в Україні до окремого наказу Державного бюро розслідувань визначено Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові.

У зв`язку з проведенням досудового розслідування у вище вказаному кримінальному провадженні, прокурор звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_10 , які знаходяться та будуть зараховані на банківські рахунки: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 , відкриті в АТ «Державний ощадний банк України» (МФО 300465, ідентифікаційний код 00032129). Заборонити видаткові операції за вказаними банківськими рахунками ОСОБА_10 .

Клопотання мотивоване тим, що за результатами виконання доручення оперативним підрозділом встановлено, що ОСОБА_10 , перебуваючи на посадах вищого рівня державної служби в Україні, на систематичній основі одержував фінансову винагороду від представників Російської Федерації за сприяння реалізації воєнних, політичних, ідеологічних, культурних та інформаційних цілей останньої.

Користуючись депутатськими повноваженнями, ОСОБА_10 , починаючи із 1998 року по 2012 рік, створював умови та підґрунтя для розвідувально-підривної діяльності спецслужб Російської Федерації проти України в частині підтримки ідеології сепаратистських настроїв та іншої підривної діяльності на законодавчому рівні, за що одержував грошові кошти в особливо великих розмірах, здебільшого у готівковому вигляді з їх подальшою легалізацією (відмиванням), використовуючи реквізит підконтрольних суб`єктів господарювання.

З 2008 року по 2012 рік сукупний офіційний дохід ОСОБА_10 сукупно не перевищував 5 млн. грн.

Водночас, внаслідок провадження вищевказаної протиправної діяльності, на цей час у розпорядженні ОСОБА_10 та підконтрольних йому осіб знаходяться фінансові ресурси з сумнівними та не підтвердженими джерелами походження на загальну суму понад 200 млн. грн., й можуть бути пов`язаними із російським капіталом.

Також, відповідно до матеріалів, отриманих оперативним підрозділом в ході виконання доручення, ОСОБА_10 через довірене коло осіб до цього часу підтримує довірчі відносини з ОСОБА_12 та його представниками, лобіює спільні інтереси у політичному і бізнес-просторі на території України.

За вказану комунікацію зі сторони ОСОБА_10 відповідають близькі до нього особи, які систематично відвідують окуповану територію АР Крим, де проводить бізнес-зустрічі із представниками ОСОБА_12 та кураторами зі сторони спецслужб російської федерації,отримуючи при цьому вказівки для ОСОБА_10 та його оточення, спрямовані на зміцнення інфраструктури і важелів політичного та економічного впливу на Україну.

Серед зв`язків близьких осіб ОСОБА_10 , які мають безпосереднє відношення до так званої «донецької народної республіки», належить бойовик терористичної організації колаборант ОСОБА_13 .

В обґрунтування клопотання також зазначено, що, на цей час на вказаних у клопотанні банківських рахунках ОСОБА_10 , відкритих в АТ «Державний ощадний банк України» (МФО 300465, ідентифікаційний код 00032129), акумульовано кошти, які мають незаконні та документально не підтверджені джерела їх походження, а тому у сторони обвинувачення є підстави вважати, що ці кошти можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, та набуті кримінально протиправним шляхом, тобто є речовими доказами, у зв`язку з чим такі постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення їх збереження просить клопотання про накладення арешту задовольнити.

Апеляційним судом встановлено, що постановою старшого слідчого від 26.04.2022 визнано речовими доказами в межах кримінального провадження №0000160 від 04.04.2022 грошові кошти ОСОБА_10 та які розміщені на банківських рахунках відкритих у АТ «Державний ощадний банк України» (МФО 300465, ідентифікаційний код 00032129) та його Філіях, а саме грошові кошти розміщені на рахунках: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 (а.с.45-48).

29.04.2022 заступник начальника другого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_10 , які знаходяться та будуть зараховані на банківські рахунки: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 , відкриті в АТ «Державний ощадний банк України» (МФО 300465, ідентифікаційний код 00032129). Заборонити видаткові операції за вказаними банківськими рахунками ОСОБА_10 .

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000160 від 04.04.2022, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Апеляційні доводи, що слідчим суддею порушено вимоги КПК України стосовно доведеності доказами клопотання прокурора, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вирішує питання щодо допустимості доказів. Оцінка доказів представлених у справі буде здійснена судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Покликання представників власника майна на те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності ОСОБА_10 не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06. 2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до переконання, що при накладенні арешту на майно у даному кримінальному провадженні враховано справедливий баланс між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав власника майна. Крім того, накладення арешту на майно з забороною права на відчуження та розпорядження ним не припиняє права власності ОСОБА_10 , а лише тимчасово обмежує його.

Апеляційний суд також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Доводи апелянтів про те, що арешт накладено необґрунтовано й прокурором не доведено незаконність походження коштів, на які накладено арешт, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом. Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що грошові кошти на банківських рахунках, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000160 від 04.04.1022.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна передбаченого ст.98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному проваджені, а також те, що на цій стадії потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права ОСОБА_10 , оскільки дані грошові кошти мають значення для кримінального провадження, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами судового провадження та викладеними вище обставинами.
На переконання колегії суддів, прокурором в обсязі, необхідному на цій стадії провадження, доведено, що майно, яке підлягає арешту, може містити відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До того ж, в супереч доводів апеляційної скарги, в клопотанні прокурора зазначено мету та правові підстави для арешту вказаного вище майна. При цьому, значення цього майна щодо обставин кримінального правопорушення, також є предметом перевірки під час досудового розслідування.
У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України. Натомість посилання в апеляційній скарзі на відсутність у арештованого майна ознак речових доказів спростовуються вище наведеними обставинами.
Суд першої інстанції провів судове засідання у відповідності до вимог ч.2 ст.172 КПК України, тому доводи апелянтів про те, що слідчий суддя внаслідок порушення права ОСОБА_10 на участь в судовому розгляді, порушив право власника майна на справедливий суд в частині дотримання принципів рівності та змагальності сторін, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що з метою збереження зазначеного майна та недопущення його втрати, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке визнано речовим доказом, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, запобігання можливості закриття рахунків, списання чи перерахування коштів з них.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 подані в інтересах власника майна ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2022 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4