Справа № 369/2707/21
Провадження № 1-кп/369/874/22
В И Р О К
іменем України
11.07.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0004668 від 29 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

05 вересня 2019 року близько 17:30 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не установлено, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на дитячому майданчику, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Samsung SM-J701F Neo Galaxy J7 (gold)», вартість якого згідно висновку експерта № 3140 від 30 жовтня 2019 року становить 2475 грн, який вона поклала на лавку біля себе. Після чого ОСОБА_7 із місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим мобільним телефоном у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2475 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме у викрадені чужого майна (крадіжці).

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненому на початку судового засідання визнав частково, в подальшому визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив даний проступок, проте зазначив, що мобільний телефон залишився в розпорядженні потерпілої. Про вчинене дуже жалкує, щиро розкаюється та завіряє суд, що подібне більше не вчинятиме. Обвинувачений ОСОБА_7 в судових дебатах та під час проголошення останнього слова поклався на розсуд суду.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 декілька разів змінював свою позицію стосовно вчинення кримінального правопорушення, у тому числі стосовно визнання вини, проте, як на початку судового розгляду, так і по ходу погоджувався на розгляд кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що неодноразово зазначав в судових засіданнях.

Прокурор просила визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та вирішити питання про речові докази.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку. При цьому, до початку судового провадження звернулась до суду із заявою в якій просила розгляд провадження проводити за її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має, стосовно міри покарання останньому, поклалась на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги що обвинувачений визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи заяву потерпілої про розгляд справи за її відсутності, у зв`язку з відсутністю будь-яких претензій, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам провадження, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст.185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до проступків, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, викрадений товар потерпілій повернуто та відсутність претензій з боку останньої до обвинуваченого, що свідчить про повне відшкодування їй шкоди.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та вчинення кримінального проступку вперше.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано дії останнього у виді штрафу, яке дорівнює його мінімальній межі. При цьому, суд застосовує закон в редакції від 15 квітня 2008 року, яка в цій частині з огляду на положення ст. 5 КК України поліпшує становище обвинуваченого.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у вказаному розмірі, є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в редакції 15 квітня 2008 року та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Речові докази: мобільний телефон золотистого кольору марки «Samsung SM-J701F Neo Galaxy J7 (gold)», який перебуває на відповідальному зберіганні потерпілої ОСОБА_8 залишити в розпорядженні останньої.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_7 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1