ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1652/22 Справа № 310/8302/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 у провадженні за № 0002009 від 23.07.2019 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зоря, Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п.6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 289 КК України,-
за участю:
секретаря судового засіданні - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Томаківсього районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 27 червня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені особливо тяжких злочинів, його особу, який раніше неодноразово судимий, а також стан здоров`я обвинуваченого, що дозволяє його утримання під вартою, дійшов висновку, що ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, й будь-яких відомостей про зменшення чи відсутність цих ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, тому продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який, зокрема на домашній арешт.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Так, апелянт вказує, що копія ухвали, яка була йому вручена, є недійсною, оскільки на ній відсутня мокра печать та штрих код реєстру Єдиних судових рішень. Між тим, зазначає, що у судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою, від свого захисника він не відмовлявся, однак суд, з власної ініціативи, змінив йому захисника, чим порушив право на захист. Окрім того, апелянт посилається на те, що суд, задовольняючи клопотання прокурора, всупереч положення Конвенції про захист прав людини, не дослідив всі обставини, зокрема те, що існування обґрунтованої підозри, зі спливом певного часу, перестає бути доцільним обґрунтуванням для продовження строку тримання під вартою, а тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування виняткового запобіжного заходу. Також, суд необґрунтовано дійшов висновку про продовження існування ризиків, які на думку обвинуваченого, зменшились, що є підставою для зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Поряд з тим, апелянт зазначає, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та утримується під вартою понад 3 років, що є порушенням розумних строків тримання його під вартою, проте суд не надав належної оцінки цим обставинам та прийняв рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону. З урахуванням наведених обставин, на переконання обвинуваченого, ухвала підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та розпорядження Голови Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, було змінено територіальну підсудність Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
Апеляційним судом встановлено, на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2019 року було обрано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в установленому законом порядку.
Разом з цим, 29.04.2022 Томаківським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто клопотання прокурора про продовження строків триманя під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0002009 від 23.07.2019, за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п.6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 289 КК України, за наслідками чого було постановлено оскаржувану ухвалу.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені особливо тяжких злочинів, його особу, який раніше неодноразово судимий, а також стан здоров`я обвинуваченого, що дозволяє його утримання під вартою, й що ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема й домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Разом з цим, суд, врахувавши обстави провадження, відповідно до положень ст. 183 КПК України правомірно не визначив розмір застави.
Наведені в скарзі доводи апелянта про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи обвинуваченого про те, що йому була вручена копія ухвали, яка належним чином не посвідчена, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини наявними доказани не підтверджені, та обвинувачений не заперечує, що був ознайомлений зі змістом ухвали, та наведені доводи не є підставою для скасування судового рішення.
Посилання апелянта на те, що у суді першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора порушено його право на захист, оскільки було замінено захисника, є необґрунтованим.
Так, суд першої інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинах, відповідно до вимог статей 49, 52 КПК України, зобов`язаний був забезпечити участь захисника у провадженні, зокрема для розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Отже, судом, з урахуванням того, що місце перебування раніше призначеного захисника на час розгляду клопотання невідоме, й виходячи з оголошеного военного стану у державі, та необхідності розгляду клопотання прокурора до закінчення строку дії попередньої ухвали, ухвалою суду від 25.04.2022 було доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити адвоката для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому підстав вважати порушенням права на захист обвинуваченого у цьому випадку у апеляційного суду відсутні.
Що стосується тверджень обвинуваченого про наявність у нього міцних соціальних зв"язків, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку, то ці обставини є недоведеними та сторону захисту у судовому засіданні будь-яких доказів на підтвердження їх існування надано не було.
Колегія суддів зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас, колегія суддів, беручи до уваги те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4