ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/178/22 Справа № 190/997/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

представників потерпілих ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_10 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000504 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 просять вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовують тим, що відповідно до висновку експерта № 19/104-9/2/832 від 14.07.2020 року у даній дорожній обстановці дії водія мопеду "Хонда" ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволяли даному водію виконати вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не було.
Також відповідно до висновку експерта № 19/104-9/2/910 від 22.07.2020 року у даній дорожній обстановці дії водія мопеду "Хонда" ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Окрім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №77-Е при судово-токсикологічному дослідженні крові потерпілої виявлено етиловий спирт в концентрації 2.14 проміле, що стосовно живих осіб може відноситись до категорії середньої тяжкості алкогольного сп`яніння. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 повністю підтвердив складений ним висновок експертизи.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердив обставини, викладені у висновках судово-автотехнічної експертизи, та пояснив, що за умови дотримання водієм мопеду вимог п. 10.1 ПДР, навіть з урахуванням порушень водієм ОСОБА_15 вимог п. 12.4 ПДР - ДТП не сталося б, тобто необхідною умовою запобігання ДТП було виконання водієм мопеду вимог п. 10.1, та саме порушення цього пункту ПДР стало безпосередньою причиною, що призвела до настання ДТП. Дотримання водієм ОСОБА_15 вимог п. 12.4 ПДР було б достатньою умовою запобігання ДТП, але дане порушення само по собі не призвело та не могло призвести до настання ДТП, тобто перевищення швидкості в даному випадку не було безпосередньою причиною ДТП.
З урахуванням викладених обставин можна дійти висновку, що саме водій ОСОБА_12 у цьому випадку, порушуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, створила аварійно-небезпечну дорожньо-транспортну ситуацію та змусила водія ОСОБА_10 застосовувати екстренні прийоми керування транспортним засобом (екстренне гальмування).
Зазначають, що у випадку виникнення ДТП за участю кількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Отже, для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв.
Стверджують, що виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
З урахуванням наведеного, вина ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченного ч.2 ст. 286 КК України, - не доведена.
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки; цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги позицію потерпілих, сторони обвинувачення і самого обвинуваченого, який визнав свою вину частково, а тому безпідставно застосував до обвинуваченого ст.75 КК України.
Зазначає, що потерпіла ОСОБА_12 матеріально та морально допомагала своїй матері ОСОБА_16 , 1936 року народження, яка страждає на певні захворювання та потребує постійного догляду, також здійснювала догляд за своїм батьком ОСОБА_17 .
Окрім того, ОСОБА_12 офіційно працювала та мала середньомісячний дохід в розмірі 13 453,98 грн,
Вказує на те, що ОСОБА_12 також використовувала свою заробітну плату на допомогу синам - ОСОБА_11 , ОСОБА_18 .
Стверджує, що батькам, синам та чоловікові кримінальним правопорушенням, що спричинило смерть ОСОБА_12 , заподіяно моральну шкоду, яка виражається в душевних стражданнях, яких вони зазнали в результаті втрати єдиної доньки, матері та дружини.
Посилається на те, що судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 частково визнав свою вину, разом з цим, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття, що свідчить про істотні суперечності в судовому рішенні.
Зазначає, що в судових дебатах потерпілі та прокурор просили суд призначити обвинуваченому ОСОБА_10 реальну міру покарання.
Також судді ОСОБА_1 на початку судового розгляду цього провадження було заявлено відвід, оскільки в ухвалі від 20.08.2020 року вона наперед, без дослідження доказів, висловила думку щодо невинуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Окрім того, суд першої інстанції при ухваленні вироку залишив без розгляду його цивільний позов.
Вказує на те, що судом в судовому засіданні було задоволено клопотання ОСОБА_18 про визнання його потерпілим, однак у вироку суду про це не зазначено.
Також обвинувачений ОСОБА_10 порушив ч.2 п.2.1. ґ) ПДР України, так як керуючи автомобілем «Volkswagen LT2», державний номер НОМЕР_1 , 26.06.2020 року, який належить ОСОБА_19 , не мав при собі страхового полісу та не пред`являв його під час судового засідання, внаслідок чого не мав права керувати даним транспортним засобом, що не було враховано судом.
Окрім того, судом не було взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше порушував ПДР України, а саме ст.121-5 КУпАП, 01.11.2019 року.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки; цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задовольнити в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_10 частково визнав свою вину, разом з цим, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття, що свідчить про істотні суперечності в судовому рішенні.
Також в судових дебатах потерпілі та прокурор просили суд призначити обвинуваченому ОСОБА_10 реальну міру покарання, однак судом не взято до увагу позицію потерпілих, сторони обвинувачення і самого обвинуваченого, який визнав свою вину частково, у зв`язку з чим, судом безпідставно застосовано до обвинуваченого ст.75 КК України.
Звертає увагу на те, що судді ОСОБА_1 на початку судового розгляду цього провадження було заявлено відвід, оскільки в ухвалі від 20.08.2020 року вона наперед, без дослідження доказів, висловила думку щодо невинуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та не визнанні і скасуванні ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2020 року про обрання запобіжного заходу.
Зазначає, що суд залишив без розгляду цивільні позови потерпілих обгрунтовуючи це тим, що, за поясненнями захисника, обвинувачений під час ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_20 , здійснював посадові обов`язки, та цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 була застрахована, однак судом не досліджено жодного письмового доказу на підтвердження цьому.
Потерпілим ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, в якому просить залишити без задоволення вказану апеляційну скаргу.
Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_11 залишено без розгляду.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 26.06.2020 року приблизно о 12.54 годин, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen LT2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01.11.2011 року належить ОСОБА_19 , здійснював рух у м.П`ятихатки по проїзній частині дороги вул.Клименка з боку м.Жовті Води у напрямку м.Дніпро зі швидкістю не менше 90.8….94.8 км/год.
В цей же час, тобто 26.06.2020 року, приблизно о 12.54 годин у м.П`ятихатки по вул.Климена з м.Жовті Води у напрямку м.Дніпро, попереду у попутному напрямку з автомобілем «Volkswagen LT2» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з меншою швидкістю, у правого краю проїзної частини дороги рухався мопед «Honda», без реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_12 . Під час руху по вказаній ділянці дороги, проїздна частина якої має по одній смузі протилежних напрямків, водій ОСОБА_10 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, 26.06.2020 року, приблизно о 12.54 годин, поблизу АЗС «УКРНАФТА», розташованої за адресою: м.П`ятихатки, вул.Клименка 8А, рухаючись із перевищенням дозволеної у населених пунктах швидкості (50 км/год), чим позбавив себе технічної можливості своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, виконуючи маневр обгону мопеду «Honda», під керуванням водія ОСОБА_12 , виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою частиною автомобіля «Volkswagen LT2», із задньою лівою частиною мопеду «Honda», під керуванням ОСОБА_12 , яка в цей момент змінила напрямок руху ліворуч і рухалася справа наліво відносно руху вказаного автомобіля у напрямку заїзду до вищевказаної АЗС «УКРНАФТА».
Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5.., 2.3 б), 12.4., 12.9 б) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.4. « У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;
п.12.9 «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 , на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі , на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих правил».
Порушення водієм ОСОБА_10 п.12.4 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водію мопеду ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм як небезпечних для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Смерть ОСОБА_12 настала відразу, тобто близько 12.54 годин 26.06.2020 року, на місці пригоди від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепу, розповсюдженого субарахноїдального крововиливу на рівні правої півкулі головного мозку.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували щодо задоволення інших апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та захисника, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника не підлягає задоволенню, апеляційні скарги потерпілого та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується:

- показами потерпілого ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції показав, що 26.08.2020 року йому від працівників поліції стало відомо, що його дружина потрапила в ДТП. Коли приїхав на місце події, на проїжджій частині лежало тіло його дружини, а мопед лежав неподалік, при цьому на мопеді мигав лівий сигнал повороту. Також пояснив, що запаху алкоголю від дружини не було, та під час керування мопедом вона завжди дотримувалася Правил дорожнього руху;

- показами свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні повідомив, що в теплу пору року, в 2020 році (точної дати та часу не пам`ятає), повз нього проїхав скутер, який рухався ближче до правого краю дороги. За ним позаду, в попутному йому напрямку проїхав автомобіль. Швидкість скутера була приблизно 30 км/год, автомобіля близько 60 км/год. ДТП відбулася приблизно на середині дороги, а саме, коли автомобіль здійснював маневр обгону, скутер почав поворот на заправку, яка знаходилася ліворуч. Також пояснив, що скутер рухався рівно, прямо. Увімкнених світлових сигналів на обох транспортних засобах, які стали учасниками ДТП, - не бачив. Ширина дороги дозволяла автомобілю здійснити обгін скутера зліва.
Аналогічні покази також надав свідок ОСОБА_22 .
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні цього кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду трупа, відповідно до якого на автодорозі (АЗС Укртатнафта) було оглянуто труп ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.п. 5-7);
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.06.2020 року, відповідно до якого місцем дорожньо-транспортної пригоди є проїзна частина по АДРЕСА_2 ») (т.3 а.п. 18-22);

- протоколами проведення слідчого експерименту від 26.06.2020 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в присутності понятих розповіли про обставини ДТП, свідками якої вони стали. До протоколів додано схему ДТП та фототаблицю (т.3 а.п. 49-53, 56-59);

- висновком експерта №19/104-9/2/813 від 08.07.2020 року, згідно із яким на момент експертного огляду рульове керування та робоча гальмівна система мопеда (скутера) «Honda Dio» знаходиться в працездатному стані (т.3 а.п. 74-75);

- висновком експерта №19/104-9/2/833 від 13.07.2021 року, згідно із яким на момент експертного огляду рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Volkswagen LT2» знаходяться в працездатному стані (т.3 а.п. 79-81);

- висновком експерта №19/104-9/2/815 від 16.07.2020 року, згідно із яким встановити місце зіткнення ТЗ як геометричну крапку не надається можливим. Однак, зроблено висновок про те, що зіткнення ТЗ сталося на смузі руху, призначеної для руху в бік м.Жовті Води; у даному випадку мало місце перехресне, попутне, косе, блокуюче зіткнення ТЗ, при якому автомобіль «Volkswagen LT2» номерний знак НОМЕР_2 контактував своєю передньою частиною з задньою частиною мопеда «Honda Dio» (т.3 а.п. 85-90);

- висновком експерта №77-Е, згідно із яким на трупі ОСОБА_12 виявлено множинні тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові потерпілої виявлено етиловий спирт в концентрації 2,14 проміле, що стосовно живих осіб може відноситись до категорії середньої тяжкості алкогольного сп`яніння (т.3 а.п. 95-98).

Судовий експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив складений ним висновок № 77-Е;

- висновком експерта №19/104-9/2/832 від 14.07.2020 року, відповідно до якого швидкість руху автомобіля «Volkswagen LT2» перед гальмуванням була не менше 90.8…94.8 км/год; при заданих вихідних даних водій автомобіля «Volkswagen LT2» ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мопедом «Honda» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення за фактичної швидкості руху автомобіля 90.8…94.8 км/год, та мав би таку можливість за умови здійснення руху з допустимою в населеному пункті швидкістю руху 50 км/год; у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Volkswagen LT2» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП; у даній дорожній обстановці дії водія мопеду «Honda» ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди; будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволяли даному водію виконати вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, не було (т.3 а.п. 112-117)

Судовий експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив складений ним висновок №19/104-9/2/832 від 14.07.2020 року та зазначив, що у цьому випадку було порушення ПДР як обвинуваченим, так і потерпілою;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2020 року, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_10 в присутності понятих та свого захисника показав та розповів про обставини ДТП. До протоколу додано схему ДТП (т.3 а.п. 119-122);

- висновком експерта №19/104-9/2/910 від 24.07.2020 року, відповідно до якого при заданих вихідних даних водій автомобіля «Volkswagen LT2» ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мопедом «Honda» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення за фактичної швидкості руху автомобіля 90.8…94.8 км/год, та мав би таку можливість за умови здійснення руху з допустимою в населеному пункті швидкістю руху 50 км/год; у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Volkswagen LT2» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП; у даній дорожній обстановці дії водія мопеду «Honda» ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (т.3 а.п. 127-130);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Посилання обвинуваченого та захисника на те, що відповідно до висновків експерта № 19/104-9/2/832 від 14.07.2020 року та № 19/104-9/2/910 від 22.07.2020 року дії водія мопеду "Хонда" ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а також, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №77-Е потерпіла перебувала у стані алкогольного сп`яніння, при цьому експерти ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердили складені ними висновки, не спростовують доведеність вини ОСОБА_10 , оскільки з висновків експерта № 19/104-9/2/832 від 14.07.2020 року та № 19/104-9/2/910 від 22.07.2020 року також вбачається, що дії водія ОСОБА_10 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП та при суворому дотриманні вимог п.12.4 ПДР України, він мав технічну можливість уникнути зіткнення з мопедом «Honda» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення, якщо б їхав з допустимою в населеному пункті швидкістю руху 50 км/год. Перебування ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП жодним чином не спростовує винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, з урахуванням того, що його дії також перебувають у причинному зв`язку з цією дорожньо-транспортною пригодою, та в цьому випадку вказана обставина може бути врахована судом лише при призначенні обвинуваченому покарання, а саме, в межах ч.2 ст.286 КК України, однак не в максимальному його розмірі.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого та захисника на те, що виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_10 вимоги ПДР він почав порушувати до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та при дозволеній швидкості 50 км/год він пересувався по місту зі швидкістю 90,8....94,8 км/год.
Доводи потерпілого та представника потерпілого про те, що судді ОСОБА_1 на початку судового розгляду було заявлено відвід, оскільки в ухвалі від 20.08.2020 року вона наперед, без дослідження доказів, висловила думку щодо невинуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до матеріалів провадження заявлений представником потерпілого відвід був розглянутий відповідно до вимог КПК України та у його задоволенні було відмовлено з підстав недоведеності упередженості судді під час розгляду цього кримінального провадження (а.п.137-138 т.1).
Твердження потерпілого про те, що в судовому засіданні було задоволено клопотання ОСОБА_18 про визнання його потерпілим, однак у вироку суду про це не зазначено є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_18 участі у розгляді цього кримінального провадження не приймав та надав заяву про розгляд провадження без його участі, однак у присутності його представника ОСОБА_23 (а.п. 165 т.1), який у вироку суду вказаний.
Посилання потерпілого на те, що обвинувачений ОСОБА_10 порушив ч.2 п.2.1. ґ) ПДР України, так як керуючи автомобілем не мав при собі страхового полісу та не пред`являв його під час судового засідання, внаслідок чого не мав права керувати даним транспортним засобом, не може бути взято до уваги, оскільки вказана обставина не утворює об`єктивну сторону кримінального правопорушення, а саме: діяння, наслідки, причинний зв`язок між діянням та наслідком, окрім того, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується виключно посвідченням водія транспортного засобу.
Отже, суд дійшов висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеності вини у його вчиненні.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду в цій частині, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника не підлягає задоволенню.
Доводи потерпілого та представника потерпілого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив злочин з необережності вперше, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, характеризується позитивно, висновок органу пробації, а також те, що смерть потерпілої настала, в тому числі, від необережних дій самої потерпілої, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття; обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Доводи потерпілого та представника потерпілого щодо відсутності обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 частково визнав свою вину заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 в суді першої інстанції свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні фактично не визнав, про що свідчить подана ним та його захисником апеляційна скарга, в якій вони просять закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Також, суд, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, та дані про особу обвинуваченого, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, та належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, а лише пославсь на ті ж самі обставини, що враховані при призначенні покарання.
Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Однак, в порушення зазначених норм, суд першої інстанції не врахував характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, віднесеного законом до тяжкого злочину, а також обставини справи, а саме: - те, що ОСОБА_10 , значно перевищуючи швидкість, яка дозволена в населених пунктах, своїми діями грубо порушив вимоги ПДР, внаслідок чого потерпілій було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, які призвели до її смерті.
Враховуючи викладене, зазначені судом першої інстанції обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без відбування покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_10 призначено покарання з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, та призначенням основного та додаткового покарання на строк, визначений судом першої інстанції, з реальним відбуттям, що на думку колегії суддів буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстави для призначення більш суворого основного покарання відсутні, оскільки обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були заявлені цивільні позови про відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Судом першої інстанції цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 до ОСОБА_10 залишено без розгляду, оскільки ОСОБА_10 знаходився у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_24 (приватна фірма «Кредо» м.Кривий Ріг) та на момент вчинення ДТП він виконував покладені на нього трудові обов`язки, окрім того, сторона захисту в судовому засіданні повідомила, що на момент вчинення ДТП автомобіль був застрахований.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Під час апеляційного перегляду захисником ОСОБА_9 було надано копію полісу обов`язкового страхування № АО/6694682 від 12.12.2019 року, виданий АТ Страхова група ТАС, відповідно до якого, автомобіль «Volkswagen LT2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, також, за запитом суду апеляційної інстанції від АТ Страхова група ТАС 21.02.2022 року надійшов лист, з якого вбачається, що автомобіль «Volkswagen LT2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на час дорожньо-транспортної пригоди, а саме на 26.06.2020 року, був застрахований, однак, вказана страхова компанія не була залучена до участі у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з усталеною судовою практикою, щодо суб`єкта відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, то така шкода відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц, постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13).
Колегія суддів вважає, що судом не звернуто увагу на те, що матеріали провадження не містять даних, які б підтверджували те, що автомобіль «Volkswagen LT2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому ОСОБА_10 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, належить ФОП ОСОБА_24 (приватна фірма «Кредо» м.Кривий Ріг), оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу цей автомобіль належить ОСОБА_19 (а.п. 35 т.3), а також, що вказана подія відбулась під час виконання обвинуваченим трудових обов`язків, оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулась о 12.54 годин, тобто в його обідню перерву, що відповідає довідці з місця роботи ОСОБА_10 (а.п.10 т.2), та на автомобілі, щодо якого відсутні відомості про належність на відповідній правовій підставі роботодавцю.
Таким чином, залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належних відповідачів, порядку відшкодування моральної та матеріальної шкоди, чи мало місце звернення ОСОБА_19 , як володільця автомобіля, до страховика.
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, оскільки судом першої інстанції цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не були розглянуті, чим було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 до ОСОБА_10 , відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року залишити без задоволення.
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року задовольнити частково.
Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині цивільних позовів ОСОБА_7 та ОСОБА_11 до ОСОБА_10 - скасувати, призначити новий судовий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4