Справа № 159/3304/21 Провадження №11-кп/802/362/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 05 січня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, працюючого слюсарем СТзОВ «Ратнівський Аграрій», раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_7 , з урахуванням ухвали суду від 04.02.2022 року про виправлення описки, звільнено від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним за те, що він 19 жовтня 2019 року об 15:15 год. перебуваючи на території господарства, що розташоване в АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, умисно завдав тілесні ушкодження ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_3 .

Так, 19 жовтня 2019 року близько 15:15 год. ОСОБА_7 , взявши із собою сокиру, зайшов на огороджену територію господарства, належного ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_2 . Підійшов до ОСОБА_8 , який стояв на подвір`ї, штовхнув останнього лівою рукою в грудну клітку, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 взяв сокиру в праву руку, а лівою рукою взяв за плече ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс один удар тупою металевою стороною сокири в область голови, а саме: під ліве око, чим спричинив останньому тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта Ратнівського міжрайонного Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи №144 від 22.10.2019 року у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із таким вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 оскаржив вирок суду, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним. Зазначає про те, що матеріали кримінального провадження взагалі не містять будь-яких належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вирок судом ухвалений з обвинувальним ухилом з боку головуючого судді. Крім того, вказує на те, що суд у вироку не навів жодних мотивів щодо його заяв, які подавались до суду. При цьому, судом не було допущено до участі в розгляді кримінального провадження захисника обвинуваченого, чим порушено право останнього на захист. Вважає також, що прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у даному провадженні, не мав права брати участь у ньому. Зважаючи на такі обставини, просить оскаржуваний вирок щодо нього скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05.07.2022 року апеляційне провадження в частині за апеляційною скаргою прокурора на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 05.01.22, - закрито у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про відкладення апеляційного розгляду з посиланням на поважні причини неявки. Однак, у цій заяві, не навів жодної обставини (причини) з яких він не може прибути до суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд провадження можливо провести за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляцію вважала безпідставною, а оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального проступку за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.
Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку діям самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні злочину не визнав та відмовився від надання будь-яких показань.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:
Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні надав покази про те, що конфлікти з обвинуваченим мали місце і раніше. Їх причиною було те, що він ( ОСОБА_8 ) має пилораму у зв`язку з чим робота із лісоматеріалами ніби створювала незручності для обвинуваченого. Останній неодноразово йому погрожував молотком та пошкодив двері. При цьому, вже 19 жовтня 2019 року у після обідню пору, він займався своїми справами на території свого обійстя, і у цей час ОСОБА_7 в черговий раз розпочав конфлікт. Обвинувачений погрожував йому фізичною розправою та лаявся. Під верхнім одягом з лівою сторони ОСОБА_7 тримав предмет, схожий на сокиру. Підійшовши до нього, ОСОБА_7 штовхнув його у груди лівою рукою, а правою рукою після його (потерпілого) падіння, який стояв на колінах, наніс один удар знизу до верху у ліву скроню. Внаслідок цього у потерпілого утворилась гематома. Після цього, він викликав працівників поліції. Однак, спочатку приїхала швидка медична допомога, а через півгодини поліція. Він швидкою допомогою був доставлений у місто Ковель для медичного огляду. Додав, що початок конфлікту бачили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які того ж дня привозили лісоматеріали на пилораму та забирали пиломатеріали.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду показав, що точно дату не пам`ятає, але пам`ятає про конфлікт між потерпілим та обвинуваченим того ж дня. Перед обідньою порою він бачив ОСОБА_8 на відстані 1-2 метрів і у той час у нього на обличчі ушкоджень у виді синців не було. Вже в обідню пору забравши дошки у потерпілого, вони із ОСОБА_11 перебували на дорозі. Їм було чутно сварку між потерпілим та обвинуваченим, які голосно між собою сперечалися. При цьому, сокири не бачив, так як вони вже поїхали.
Показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що осінньої пори у 2019 році він із ОСОБА_10 до ОСОБА_8 привозили гужовим транспортом лісоматеріали на пилораму та забирали дошки. Тоді ж і бачили потерпілого і жодних ушкоджень у нього на обличчі не було. Коли вийшов обвинувачений ОСОБА_7 , то між ним та потерпілим розпочався словесний конфлікт. У зв`язку з цим, він разом із ОСОБА_10 залишили територію пилорами. Чи була сокира у ОСОБА_7 , він не пам`ятає.
Показаннями свідка ОСОБА_12 (медпрацівник), який суду надав показання про те, що 19 жовтня 2019 року від диспетчера отримав виклик про надання медичної допомоги. Під час огляду потерпілого ОСОБА_8 у нього на обличчі була гематома, яка зі слів останнього отримана внаслідок удару сусідом твердою частиною сокири по голові. Оскільки у ОСОБА_8 була підозра на струс мозку, то він був госпіталізований у медичний заклад для подальшого медичного обстеження в місто Ковель, куди прибули об 16:35 год.
Показаннями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні показав, що в жовтні 2019 року близько обідньої пори був отриманий виклик у село Секунь про те, що потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження. Під час виїзду, у потерпілого було виявлено гематому в області лівої щоки, яка зі слів останнього отримана внаслідок удару обухом сокири сусідом з яким мав місце конфлікт.
В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- витягом з ЄРДР за №0000285 від 20.10.2019 року та протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.10.2019 року, з яких вбачається, що 19 жовтня 2019 року об 15:15 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин завдав першому тілесні ушкодження;
- письмові пояснення від 19.10.2019 року обвинуваченого ОСОБА_7 з яких вбачається, що він більше 4-х років перебуває у неприязних відносинах з потерпілим. Цього дня біля 15 год. він мав розмову із ОСОБА_8 в ході якої робив останньому словесні зауваження щодо пилорами. Бійки між ними не було;
- висновок експерта Ратнівського міжрайонного Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи №144 від 22.10.2019 року, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів) без відображення контактуючої поверхні останнього (останніх), можливо при обставинах вказаних в ухвалі, з терміном утворення не більше 2-3 доби до моменту обстеження;
- протокол проведення слідчого експерименту від 01.11.2019 за участю потерпілого ОСОБА_8 , в ході якого останній виклав обставини заподіяння йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вказав механізм та локалізацію нанесеного йому удару в область обличчя, що мав місце 19.10.2019 в АДРЕСА_2 . Судом також було відеоматеріали слідчого експерименту, які містяться на карті пам`яті марки «Kinston Micro SD»,ємкістю 16Gb.
При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, які мали місце 19 жовтня 2019 року на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , за участі обвинуваченого та потерпілого, та прямо чи непрямо поза розумним сумнівом вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Крім того, як встановлено з письмових пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , він не заперечує того, що 19.10.2019 року мав місце конфлікт між ним та потерпілим ОСОБА_8 .

Водночас, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно відхилив письмові пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надав на досудовому слідстві, в тій частині, що він не наносив жодних тілесних ушкоджень потерплому, та відповідно правильно розцінив їх як спосіб захисту.

З показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом встановлено, що у потерпілого до початку виниклого конфлікту з ОСОБА_7 , на обличчі будь-яких тілесних ушкоджень не було.

При цьому, критично слід віднестись до апеляційний доводів обвинуваченого в тій частині, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки, вони суперечать дослідженим доказам у справі, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно апеляційним судом розцінюються як намагання уникнути відповідальності за вчинене.
Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, доводи апелянта про те, що прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у даному провадженні, не мав права брати участі у ньому з посиланням на відсутність у нього повноважень, до уваги судом не приймаються, оскільки з цього приводу, суд першої інстанції висловився у своїй ухвалі від 05.01.2022 року щодо розгляду заяви про відвід прокурора. Колегія суддів вважає, що заява про відвід прокурора місцевим судом вирішена у відповідності до норм КПК України.

Не беруться до уваги також посилання апелянта на порушення судом його права на захист через відмову у допуску до кримінального провадження в якості його захисника ОСОБА_14 , оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції вирішуючи клопотання обвинуваченого, ОСОБА_14 не є адвокатом, а тому не може бути захисником у кримінальному провадженні у розумінні ст.45 КПК України.

З цього приводу, також апеляційний суд відмовляє обвинуваченому у задоволенні його клопотання (заяви) про залучення в якості захисника ОСОБА_14 .

Не містять матеріали кримінального провадження, а обвинуваченим не наведено з наданням відповідних доказів будь-яких обґрунтованих мотивів, що вирок суду щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалений з обвинувальним ухилом з боку головуючого судді, як про це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі.

Слід також зазначити, що заяви, які були подані обвинуваченим в ході розгляду кримінального провадження, були вирішені судом першої інстанції у тих їх частинах, які стосуються кримінального провадження щодо ОСОБА_7 . А тому, доводи обвинуваченого про те, що суд у вироку на навів жодних мотивів щодо поданих ним заяв, судом до уваги не приймаються.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , які викладені у поданій апеляційній скарзі та фактично стосуються саме цього кримінального провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та виправдання обвинуваченого, як про це він просить, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, позитивно характеризується по місцю проживання, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та те, що обвинувачений вини у вчиненні злочину не визнав, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України саме у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим.

Водночас, місцевим судом з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.02.22, правильно застосовано положення ст.ст.49, 74 КК України та звільнено обвинуваченого від призначеного покарання.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо нього, без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 05 січня 2022 року щодо нього, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді