Номер провадження: 11-сс/813/1316/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі: прокурора ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 15.09.2022 про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для забезпечення видачі громадянина респ. Білорусь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 210 КК респ. Білорусь,

установив:
Зміст оскарженого судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для забезпечення видачі громадянина респ. Білорусь ОСОБА_7 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 210 КК респ. Білорусь.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурор помилково звернувся до слідчого судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для продовження ектрадиційної перевірки, в межах якої слідчим суддею відносно ОСОБА_7 вже застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Окрім того, ОСОБА_7 перебуває на території України з листопада 2019 року та зареєстрований у встановленому законодавством України порядку у Державній міграційній службі, забезпечений довідкою про звернення за захистом в Україні та звернувся до відповідних органів України з метою надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, має місце реєстрації та місце проживання в м. Одесі, одружений та працевлаштований, протягом часу перебування на території України до кримінальної відповідальності не притягався, що також свідчить про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт та про наявність обставин, що гарантують запобігання втечі означеної особи.
Також, слідчий суддя вважає, що в умовах теперішнього часу, р.ф., здійснивши з 24.02.2022 широкомасштабну агресію проти України і запускаючи ракети по мирному населенню, вбиваючи людей та руйнуючи об`єкти цивільної, критичної і військової інфраструктури, фактично використовує при цьому територію респ. Білорусь, яка є ініціатором екстрадиції з України ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності, а відтак виконання будь-яких доручень країн-агресорів, на переконання слідчого судді, уявляється недоречним і таким, що не відповідає інтересам українського суспільства та його очікуванням.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, керівник Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій звертає увагу на її незаконність та необґрунтованість, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема зазначає наступне:
- слідчим суддею належним чином не виконано положення ч.ч. 1, 2 ст. 585 КПК України, зокрема не враховано того, що ОСОБА_7 розшукується компетентними органами респ. Білорусь для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 210 КК респ. Білорусь, правова кваліфікація якого відповідає ч. 5 ст. 191 КК України та є особливо тяжким злочином, а також того, що ОСОБА_7 будь-яких скарг на стан здоров`я та захворювань не має;
- слідчим суддею не надано належну оцінку тому, що ухвалою слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 12.05.2021 ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання, з покладенням певних обов`язків, проте ухвалою слідчого судді від 12.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії вищезазначених обов`язків, в тому числі основного обов`язку прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду, тобто слідчий суддя відмовляючи в продовженні основного обов`язку скасував дію запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання;
- відмова слідчого судді у застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 свідчить не лише про порушення вимог ч. 2 ст. 585 КПК України, а й ставить під загрозу авторитет компетентних органів України з питань видачі на міжнародній арені, оскільки в разі переховування ОСОБА_7 з метою уникнення видачі, України не зможе виконати взяті на себе зобов`язання відповідно до Конвенції про правову допомогу й правових відносинах у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року (Мінської конвенції), яка на теперішній час продовжує свою дію.
На підставі викладеного, прокурор ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 місяці, поклавши на останнього наступні обов`язки: заборонити залишати житло за вищезазначеною адресою в період часу з 23 год. по 06 год. наступного дня; прибувати за першим викликом до прокурора, суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи; не відлучатись без дозволу прокурора, суду за межі м. Одеси.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 та просив її задовольнити. При цьому, ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, окрім того, просив проводити апеляційний розгляд за відсутності його захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 притягується компетентними органами респ. Білорусь до кримінальної відповідальності за ознаками заволодіння майном, вчиненого посадовою особою з використанням службових повноважень, організованою групою, в особливо великих розмірах (розкрадання шляхом зловживання службовими повноваженнями), тобто злочину, який відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 5 ст. 191 КК України та є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.
Генеральною прокуратурою України отримано запит Генеральної прокуратури респ. Білорусь про видачу ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 210 КК респ. Білорусь та на теперішній час відносно останнього здійснюється екстрадиційна перевірка, строк якої продовжено до 11.10.2020.
Приписи ч.ч. 1 та 2 ст. 585 КПК України встановлюють, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Водночас, ч. 1 ст. 586 КПК України передбачає вичерпний перелік випадків припинення тимчасового арешту або запобіжного заходу, до яких відносяться: 1) центральний орган України в передбачені міжнародним договором України строки не отримав запит про видачу особи (екстрадицію); 2) під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється; 3) компетентний орган іноземної держави відмовився вимагати видачу особи; 4) центральним органом України прийнято рішення про відмову у видачі особи (екстрадиції).

За викладених вище обставин апеляційний суд доходить висновку про те, що ст. 585 КПК України, яка визначає порядок застосування відносно особи запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення її видачі на запит іноземної держави не містить обмежень щодо строку застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Такі обмеження, зокрема, встановлення граничного строку, передбачені вимогами ст. 584 КПК України щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), відповідно до положень ч. 10 якої, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Натомість, системний аналіз положень глави 44 КПК України «Видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)» дозволяє дійти висновків про те, що застосування запобіжного заходу для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави (будь то екстрадиційний арешт або запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою) здійснюється до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) або відмови в такій видачі, при цьому, лише екстрадиційний арешт не може тривати більше 12-ти місяців.

Так, ухвалою слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 12.05.2021 задоволено клопотання керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси та застосовано відносно громадянина респ. Білорусь ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладеннями наступних обов`язків: прибувати за першим викликом до прокурора, суду; повідомляти про зміну місця проживання, роботи; не відлучатись без дозволу прокурора, суду за межі м. Одеси; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт та будь-які документи, що надають право на виїзд з України чи в`їзд в Україну.

Надалі, ухвалою слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 12.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання керівника Суворовської окружної прокуратури про продовження ОСОБА_7 строку дії вищезазначених обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Разом із тим, на теперішній час відносно ОСОБА_7 проводиться екстрадиційна перевірка та вирішується питання щодо наявності підстав для видачі компетентним органам Республіки Білорусь.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності будь-яких випадків припинення запобіжного заходу, передбачених ч. 1 ст. 586 КПК України.

З огляду на вищезазначене апеляційний суд вважає безпідставними посилання прокурора ОСОБА_8 щодо фактичного скасування слідчим суддею відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частина 1 ст. 9 КПК України закріплює одну із основних засад кримінального провадження, зокрема, законність, відповідно до якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно положень ч. 6 зазначеної ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Враховуючи викладене у всій своїй сукупності, керуючись положеннями вищенаведених ст.ст. 585 та 586 КПК України, а також загальними засадами кримінального провадження, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо відсутності підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк проведення екстрадиційної перевірки.
Так, апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_7 перебуває на території України з листопада 2019 року та зареєструвався у встановленому законодавством України порядку у Державній міграційній службі, забезпечений довідкою про звернення за захистом в Україні та звернувся до відповідних органів України з метою надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, має місце реєстрації та місце проживання в м. Одесі, одружений та працевлаштований, протягом часу перебування на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про наявність в ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, а також законослухняної поведінки на території держави.
Окрім того, в матеріалах справи відсутні, а також прокурором ОСОБА_6 в судовому засіданні не доведено факту недотримання ОСОБА_7 застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини справи та дійшов обґрунтованого й законного висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, тому апеляційна скарга керівника Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст. 24, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 585 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу керівника Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 15.09.2022 про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для забезпечення видачі громадянина респ. Білорусь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4