ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1168/22 Справа № 208/609/22 Суддя у 1-й інстанції - Савранський Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Мудрецького Р.В.,

суддів Кононенко О.М., Мазниці А.А.,

за участю:

секретаря Смертіної Д.Ю.,

прокурора Немчинова Є.С.,

обвинуваченої ОСОБА_1 ,

захисника Риженко М.О. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000012 від 10 лютого 2022 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Прихожанова В. на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сорочине, Петриківського району, Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.08.2020 за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено їй покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.08.2020 у вигляді 10 днів обмеження волі, та призначено обвинуваченій остаточно покарання у вигляді 1 року 10 днів обмеження волі, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_1 будучи раніше судимою за вчинення кримінального правопорушення, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала, та знову вчинила умисне кримінальне правопорушення.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 21.08.2020 року ОСОБА_1 засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин. Вирок суду набрав законної сили 16.10.2020 та підлягав виконанню.

15.12.2020 року, зазначений вирок суду прийнятий до виконання Заводським РВ філії ДУ «Центра пробації» у Дніпропетровській області.

18.01.2021 року, ОСОБА_3 з`явилась до Заводського РВ філії ДУ «Центра пробації» у Дніпропетровській області та ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. Інспектор Заводського РВ філії ДУ «Центра пробації» у Дніпропетровській області попередив останню під підпис про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України у разі ухилення від відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт. 18.01.2021 року ОСОБА_3 отримала направлення до КП «Парки Кам`янського» для подальшого відбування покарання у виді громадських робіт, до відпрацювання яких мала приступити з 22.02.2021 року.

22.02.2021 року, при невстановлених слідством обставинах, ОСОБА_3 реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, направлений на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, будучи ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та також попереджена про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування вказаного покарання, починаючи з 22.02.2021 року, стала на шлях ухилення від відбування покарання, до громадських робіт не приступила, про причини неявки уповноважених осіб не повідомила.

23.09.2021 року, засуджену ОСОБА_3 повторно попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та видано направлення для відбування покарання, згідно якого, остання зобов`язана з`явитися до КП «Парки Кам`янського» 27.09.2021 року та приступити до відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Однак, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій прямий протиправний умисел, спрямований на ухилення від відбування засудженою покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, 27.09.2021 року продовжила ухилятися від відбування призначеного судом покарання та до КП «Парки Кам`янського» не з`явилась, про причини неявки уповноважених осіб не повідомила.

25.10.2021 року, засуджену ОСОБА_3 знов попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та видано направлення для відбування покарання, згідно якого остання зобов`язана з`явитися до КП «Парки Кам`янського» 26.10.2021 року та приступити до відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Однак, ОСОБА_1 , продовжуючи реалізовувати свій прямий протиправний умисел, спрямований на ухилення від відбування засудженою покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, 26.10.2021 року продовжила ухилятися від відбування покарання у виді громадських робіт та до КП «Парки Кам`янського» не з`явилась, про причини неявки уповноважених осіб не повідомила.

20.12.2021 року засуджену ОСОБА_3 знов попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та видано направлення для відбування покарання, згідно якого остання зобов`язана з`явитися до КП «Парки Кам`янського» та приступити до його відбування.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи належним чином проінформованою про порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт, призначених їй за вироком суду який набрав законної чинності, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на неї обов`язків, порушуючи порядок і умови відбування покарання, які передбачені ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України, у період часу з 22.02.2021 року та по теперішній час, умисно ухилилась від відбування 80 годин громадських робіт.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.08.2020 та призначити обвинуваченій остаточно покарання у вигляді 1 місяця 1 дня арешту.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачена ухилилась від виконання попереднього вироку та не відпрацювала жодної години громадських робіт. При цьому, прокурор зазначає, що суд не навів докладних мотивів необхідності застосування положень ст. 75 КК України. Прокурор вважає, що в даному випадку виправлення ОСОБА_1 неможливе в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання у виді арешту відповідатиме її особі, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та буде справедливим.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченої та захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

За таких обставин, суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, через призначення ОСОБА_1 занадто м`якого покарання, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Так, призначаючи обвинуваченій остаточне покарання та звільняючи останню від його відбування, суд врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченої, яка раніше судима, вину визнала, в реєстрі лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скарг на її поведінку у побуті до відповідних установ не надходило.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнав щире каяття, та не встановив таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 ухилялась від відбування покарання, тим самим вчинила дане кримінальне правопорушення під час невідбутого покарання за попереднім вироком, за що і притягується до кримінальної відповідальності в межах зазначеного провадження. Враховуючи факт ухилення від виконання попереднього судового рішення, у суду виникають сумніви й щодо виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема положення ст. 75 КК України, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, у зв`язку з погіршенням становища обвинуваченої.

Водночас, за умови відсутності підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає, що призначене покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі буде занадто суворим та не відповідатиме тяжкості скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Призначаючи покарання колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопрушення, а також особу обвинуваченої, яка раніше судима, вину визнала, в реєстрі лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скарг на її поведінку у побуті до відповідних установ не надходило.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, суд враховує щире каяття.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 покарання у виді арешту у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням положень ст. 60 КК України, що відповідатиме її особі та сприятиме її виправленню.

Разом із цим, з урахуванням того, що обвинувачена раніше судима вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 серпня 2020 року та покарання за цим вироком повністю не виконано, колегія суддів вважає за необхідне призначити остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, приєднавши до призначеного покарання частково покарання за попереднім вироком та застосувавши при цьому положення п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при визначенні розміру остаточного покарання за сукупністю вироків, з розрахунку, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання, з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Прихожанова В. задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 серпня 2020 року у виді 8 (восьми) годин громадських робіт, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 1 (одному) дню арешту, призначити ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) місяця 1 (одного) дня арешту.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

Р.В. Мудрецький О.М. Кононенко А.А. Мазниця