ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1733/22 Справа № 183/8113/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000516 від 17 серпня 2021, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вільне, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за таких обставин.

Так, 17 липня 2021 року, приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу зупинки громадського транспорту «Цукровий завод» на автодорозі М-18 смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, де побачив двох раніше не знайомих йому ОСОБА_10 , що тримав за шию на лавці його знайому ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 , що стояв поруч. Після того, як ОСОБА_5 відштовхнув ОСОБА_10 від ОСОБА_11 , у нього виник словесний конфлікт із ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_5 раптово виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій прямий умисел, 17 липня 2021 року, приблизно о 01 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Цукровий завод» на автодорозі М-18 смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, взяв із землі дві скляні пляшки, які розбив ударом одну об іншу, пристосувавши їх для завдання тілесних ушкоджень, залишив у правій руці одну із розбитих пляшок, підійшов до ОСОБА_9 та, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, наніс останньому один удар розбитою пляшкою в область правої кисті руки та один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітини зліва, у лівій підключичній області, яка ускладнилася лівобічною плечовою плексамією, що відноситься до середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком більше, як 21 день та тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани на тильній поверхні правої кисті між 1-м та 2-м пальцями, що відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як 21 день.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та призначити йому покарання у виді обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин провадження та правильність кваліфікації його дій вказує, що вирок підлягає зміні через невідповідність призначенного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Так, на думку обвинуваченого, суд приймаючи таке рішення, не надав належної оцінки пом"якшуючим обставинам у провадженні, внаслідок чого призначив занадто суворе покарання. зокрема не врахував те, що він щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягається до кримінальної відповідальності та на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, тоді як обставини, які обтяжують покарання відсутні.

При цьому, апелянт зазначає, що він готовий надати матеріальну допомогу потерпілому та відшкодувати завдані, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, збитки. Звертає увагу й на те, що його неоднаразові пропозиції про допомогу, потерпілий категорично відмовлявся, що не може свідчити про відсутність щирого каяття з його боку та підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його дій, з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання звільнення особи від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд з`ясовує обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення злочину, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, що характеризують поведінку винної особи після вчинення злочину, а також індивідуальні особливості особи.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано не в повній мірі.
Як видно із оскаржуваного вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який є нетяжким, характер діяння і спосіб його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, будь-якою суспільно корисною працею не займається, допомогу на лікування потерпілому не надавав, а також думку потерпілого щодо покарання.
Разом з цим, суд обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та дійшов висновку про відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
З урахуванням наведених обставин, суд вважав, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах здійснення за ним нагляду та призначив покарання в межах санкції інкримінованого злочину у виді обмеження волі з його реальним відбуванням.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, при призначенні покарання, не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який, зокрема, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, вибачився перед потерпілим та має намір відшкодувати шкоду пготерпілому. Разом з цим, в суді апеляційної інстанції потерпілий просив обвинуваченого суворо не карати та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені у вироку висновки суду про доцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, за наявності вищезазначених підстав, є непереконливими.
Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню та призначив ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок суворості, тому, на переконання апеляційного суду, воно підлягає пом`якшенню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, з можливістю звільнення обвинуваченого, у відповідності до ст. 75 КК України, від його відбування із випробуванням із встановленням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків в силу вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
На переконання апеляційного суду саме таке покарання в повній мірі відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити й змінити вирок в частині призначення покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4