ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/133/22 Справа № 173/235/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 0001094 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нова Тягінка Білозерського району Херсонської області, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого:
- 11.01.2000 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 5 ст. 19, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 94, 42, ч. 3 ст. 42 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 24.10.2008 року з Північної ВК № 90 Херсонської області по відбуттю строку покарання;
- 16.12.2009 року Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 11.09.2015 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 21.11.2018 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 100 000 грн.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, скоєного за наступних обставин.
14 листопада 2018 року ОСОБА_7 зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 перебували за місцем проживання потерпілого ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , де сумісно вживали спиртні напої.
У подальшому, між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 повторно виник конфлікт, який перейшов у бійку, в ході якої ОСОБА_7 почав наносити ОСОБА_12 удари кулаками рук у різні частини голови та тулубу. ОСОБА_12 , бажаючи захиститись від протиправних дій ОСОБА_7 , наніс лобовою частиною своєї голови один удар по голові ОСОБА_7 , після чого останній прийшов у стан сильної агресії та у цей момент у ОСОБА_7 виник прямий злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_12 , тобто умисне протиправне заподіяння йому смерті.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , 14 листопада 2018 року у період часу з 12:00 год. до 23:00 год., перебуваючи у приміщенні вказаного вище будинку за вказаною адресою, озброївшись молотком, який знаходився на підлозі у кімнаті, де проходила бійка та, утримуючи його у правій руці, умисно наніс зазначеним молотком один удар в потиличну частину голови потерпілого. Потерпілий ОСОБА_12 , бажаючи захистити своє життя, почав тікати від ОСОБА_7 , однак, ОСОБА_7 , бажаючи довести свій злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_12 , до кінця, наздогнав ОСОБА_12 та вдруге наніс йому удар молотком в потиличну частину голови, внаслідок чого останній упав на ліжко, тим самим спричинивши останньому відкриту тупу черепно-мозкову травму з переломами кісток склепіння черепу.
Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на вбивство ОСОБА_12 , за допомогою своєї фізичної сили, стягнув його за ноги із ліжка на підлогу, де, перебуваючи у стані сильної агресії, діючи умисно, продовжив наносити удари ногами, взутими у взуття в область голови, шиї та тулубу ОСОБА_12 , внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу з 21 год. до 23 год. ОСОБА_12 помер.
У результаті злочинних дій ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 175-Е від 15.12.2018 року смерть ОСОБА_12 настала від відкритої тупої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння черепу, крововиливами під м?якими мозковими оболонками головного мозку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання «вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння». Вважає, що під час ухвалення вироку суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, а саме вказав у мотивувальній частині вироку обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, при цьому в обвинувальному акті, направленому до суду, така обставина не зазначена.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні саме ним кримінального правопорушення не доведена. Зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_7 свою вину не визнав повністю та надав пояснення, що під час сварки, яка виникла у зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_12 обдурив ОСОБА_7 та продав будинок, який не належить потерпілому. Під час, сварки потерпілий перший наніс удар обвинуваченому, а у відповідь ОСОБА_7 наніс один удар потерпілому по голові, від якого останній впав на землю, але не втратив свідомість. Після чого, він з ОСОБА_11 залишили будинок і він пішов до залізничної станції. Коли вони залишали будинок, то ОСОБА_12 був живим.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 допитана не була, у зв`язку з не встановленням її місця знаходження і не відомо, які свідчення вона могла дати суду присяжних. На досудовому слідстві ОСОБА_7 визнав свою винуватість в результаті застосування до нього недозволених методів ведення слідства і таке зізнання не може бути доказом вини останнього.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просить скасувати вирок з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляду в суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження.
Окрім доводів, які за змістом є аналогічними з доводами скарги захисника, ОСОБА_7 також зазначає про невідповідність часу затримання, якого фактично затримано 20-го, а не 21-го листопада 2018 року, а також про застосування недозволених методів під час затримання та утримання у Верхньодніпровському відділі поліції. Зазначає, про неповноту судового розгляду, зокрема, що суд не дослідив відеозапис одночасного допиту його та свідка ОСОБА_11 , з якого слідує, що остання його обмовляла за настановою слідчого. Вважає, що про обмову свідчить відсутність будь-яких слідів на одежі, яку він начебто переодягав при свідкові та відсутність слідів на телевізійному тюнері, який він за словами свідка заховав.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали свої апеляційні скарги та з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та зарити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, обвинувачений також просив скасувати вироку та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про необґрунтованість засудження ОСОБА_7 з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є аналогічними з позицією захисту в суді першої інстанції, які ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину не визнав та твердженні захисту про те, що свідок ОСОБА_11 не була допитана в судовому засіданні.
Вищезазначена позиція захисту була ретельно перевірена місцевим судом та визнана безпідставною, оскільки не знайшла свого підтвердження. З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки вони є обґрунтованими та належно вмотивованими.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві, вчиненого за обставин, викладених у вироку, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку.
Обставини за яких виник конфлікт між обвинуваченим та потерпілим не заперечує і сам обвинувачений, пояснюючи, що дійсно був конфлікт з приводу переоформлення права власності на придбаний ним будинок, в ході якого потерпілий завдав удар ОСОБА_7 на що останній схватив ніж та виказав потерпілому погрозу, щоб вгамувати потерпілого.
Так, потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що проживала разом з чоловіком та дітьми у с. Широке Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, їх родина користувалась двома будинками за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , один наданий державою їй як матері дитини з інвалідністю, інший придбаний за власні кошти. Будинок під АДРЕСА_2 вони з чоловіком мали намір продати. У листопаді 2018 року місцевий депутат познайомила її з раніше незнайомим ОСОБА_7 , пояснивши, що він має намір придбати будинок, він спочатку вагався. Приблизно за 2-3 дні вони дійшли згоди, вона з чоловіком ОСОБА_13 отримала від ОСОБА_7 10 000 грн. в якості оплати за будинок, склали при свідках сусідках розписку про купівлю, після чого ОСОБА_7 поїхав. Разом з ОСОБА_7 була його співмешканка ОСОБА_11 13.11.2018 року вона посварилась з чоловіком та поїхала з дітьми до своїх батьків, чоловік залишився вдома один. 14.11.2018 року чоловік приїхав до місця проживання її батьків, яке знаходиться приблизно у 8-9 км від с. Широке, сказав, що потрібні гроші, взяв 10 000 грн. та поїхав додому.
Телефонувала чоловіку після цього, однак телефон був вимкнений. 15.11.2018 року їй по телефону повідомила сусідка, що знайшла її чоловіка ОСОБА_13 у будинку замотаним у килим, після чого вона викликала поліцію. Будинок, який мав намір придбати ОСОБА_7 , був зареєстрований на іншу особу, з якою була домовленість на подальше оформлення будинку на покупця. Подальша доля отриманих за будинок грошей їй невідома. У будинку після вбивства ОСОБА_13 все було розкидано, наче щось шукали, у приміщенні був молоток.
Свідок ОСОБА_11 , яка була очевидцем злочину та допитана під час досудового розслідування в судовому засіданні в порядку ст. 225 КПК України також пояснила про обставини придбання вищевказаного будинку. Крім того, надала пояснення, на наступний день після придбання будинку вона разом з ОСОБА_7 була в гостях у ОСОБА_13 (потерпілого), де під час розпивання алкогольних напоїв між ними виникла сварка з приводу передачі домової книги, під час якої ОСОБА_7 взяв зі стола ніж та почав махати їм в бік ОСОБА_13 , вона забрала у нього ніж, після чого вони заспокоїлись та знову сіли розпивати горілку.
Пізніше ОСОБА_13 (потерпілий) сказав, що йому зле, пішов прилягти, ОСОБА_7 ще випив горілки, дістав з-під стола молоток, пройшов за ОСОБА_13 до кімнати поруч, де він лежав на ліжку обличчям вниз та наніс йому сильний удар молотком по потилиці, потім вдарив другий раз у ту ж ділянку голови зі словами «щоб ти не мучився». Двері у кімнату, де лежав ОСОБА_13 , були відкриті, вона бачила момент нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_13 .
Вона зайшла до кімнати, в цей час ОСОБА_7 стягнув ОСОБА_13 з ліжка, була велика лужа крові, ОСОБА_13 лежав обличчям в підлогу, голова ззаду була повністю пробита у двох місцях. ОСОБА_7 хотів затягнути ОСОБА_13 під ліжко, не зміг та накрив його покривалом, перед цим забравши з кишені одягу ОСОБА_13 гроші у сумі 5 200 грн.
Потім ОСОБА_7 кинув у піч молоток, яким наносив удари, рушник, яким витирав кров з підлоги та мобільний телефон ОСОБА_13 , вийнявши перед цим сім-карту «Київстар». ОСОБА_7 був весь в крові руки, одяг, шапка, взяв телевізійний тюнер та сказав уходити, доки сусіди нічого не запідозрили.
Вона разом з ОСОБА_7 прийшли до придбаного ним будинку, де він перевдягнувся, залишив закривавлені спортивні штани на ліжку, шапку на підвіконні, викрадений телевізійний тюнер сховав під матрасом та сказав, що йде у магазин за горілкою. Вже було темно, вона лягла спати, зранку не було ні ОСОБА_7 , ні його речей, сумки та документів, лише її паспорт лежав на підлозі. На зв`язок він більше не виходив, до поліції вона боялась звернутись, бо не місцева.
Відповідно до протоколу огляду місця події з фототаблицею від 15.11.2018 року буд. АДРЕСА_1 , де в гостинній кімнаті будинку за вказаною адресою виявлено труп ОСОБА_12 , замотаний у покривало, лежачий обличчям вниз головою до ліжка, краплі рідини бурого кольору, витягнуті з пічки обпалені предмети корпус мобільного телефону, молоток побутового призначення, столові прибори.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.11.2018 року з додатком, слідує, що свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_7 під № 3 за рисами обличчя, зачіскою та вусами, сукупністю інших ознак, як свого співмешканця, який в ніч з 14 на 15 листопада 2018 року вчинив вбивство ОСОБА_12 в буд. АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.11.2018 року домоволодіння буд. АДРЕСА_2 під час якого оглянуто домоволодіння, яке за показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 придбав за розпискою ОСОБА_7 , де виявлені та вилучені речі, зокрема під матрасом на ліжку виявлено ТВ-тюнер «Q-150 HD-receiver» чорного кольору з кабелем, ніж кухонний із пластиковою рукояткою загальною довжиною 25 см.
Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту від 17.11.2018 року свідок ОСОБА_11 вказала на обставини та спосіб вбивства ОСОБА_7 . ОСОБА_12 в приміщенні буд. АДРЕСА_1 , зокрема вона показала, як ОСОБА_7 взяв з-під тумби молоток та пішов до кімнати, де перебував ОСОБА_12 , вона почула глухий удар, від якого ОСОБА_12 застогнав та крикнув, потім почула ще один глухий удар, при якому ОСОБА_7 сказав «щоб не мучився». Потім він вийшов до кухні, та кинув молоток у піч, яку вона раніше розтопила.
Коли вона зайшла до кімнати, ОСОБА_7 стягнув ОСОБА_12 за ноги з ліжка та намагався затягнути його під ліжко, що знаходиться під вікном, але в нього не вийшло, тоді ОСОБА_7 накрив покривалом ОСОБА_12 та став витирати рушником підлогу, на якій була кров, після чого кинув рушник у піч, також спалив там мобільний телефон та посуд, з якого вони їли та пили. Ніж, який лежав на столі, забрав з собою, також забрав ТВ-тюнер до телевізору та вони пішли з будинку, ОСОБА_7 залишив її у придбаному будинку та пішов у невідомому напрямку.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.11.2018 року з фототаблицею свідок ОСОБА_11 вказала механізм, за допомогою якого її спімешканець ОСОБА_7 14.11.2018 року приблизно о 21:30 год. у приміщенні буд. АДРЕСА_1 заподіяв потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження, від яких останній помер. Так вона на манекені людини показала, що ОСОБА_12 після вжитого спиртного пішов у спальну кімнату де ліг на ліжко відпочивати, при цьому він лежав на животі, руки та ноги були витягнуті вздовж осі тулубу тіла, обличчям у подушку. Далі, ОСОБА_11 за допомогою макета молотка вказала, що ОСОБА_7 , перед нанесенням ударів ОСОБА_12 , утримував молоток у своїй правій руці за дерев`яну ручку, при цьому металева частина молотка знаходилась зверху, бійчиком уперед. Після чого, ОСОБА_11 вказала, як ОСОБА_7 наніс його бійчиком два удари у потилично-тім`яну частину голови сплячому ОСОБА_12 , від яких, у короткий проміжок часу, настала його смерть.
Далі ОСОБА_11 на макеті людини показала як ОСОБА_7 , утримуючи ОСОБА_12 за ноги, стягнув останнього з ліжка на підлогу та намагався його засунути під ліжко, у нього не вийшло, тоді ОСОБА_7 зняв з ліжка покривало, накрив ним труп ОСОБА_12 та зник з місця події у невідомому напрямку.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 04.12.2018 року ОСОБА_7 вказав на істотні обставини вчиненого злочину, розташування, послідовність своїх дій, дій потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_11 . Так, ОСОБА_7 показав, як вони зайшли до будинку, сіли, втрьох почали розпивати горілку. ОСОБА_7 показав, як він встав та сказав ОСОБА_13 , щоб він повернув йому кошти, ОСОБА_13 став наступати на нього, почалась бійка, він вдарив ОСОБА_13 кулаком в обличчя, а ОСОБА_13 його лобом в обличчя. ОСОБА_7 взяв ніж та сказав ОСОБА_13 заспокоїтись, він присів, вони знову почали розпивати горілку. Ніж він поклав, ОСОБА_11 була поруч, кімната, де вони пили горілку, дуже маленька.
Потім знову була боротьба, яка перейшла у кімнату, він взяв молоток з підлоги та наніс ним ОСОБА_13 удар в голову, від якого він впав на ліжко животом вниз, коли почав згинати коліна він наніс другий удар молотком по голові, схопив ОСОБА_13 та скинув на підлогу, після чого наніс йому чотири удари ногою згори донизу підошвою стопи в ділянку шиї. ОСОБА_11 була в дверному отворі, дивилась, зайшла в кімнату. Він потрогав ОСОБА_13 , той вже холодів, після чого він з ОСОБА_11 знову випили.
Потім ОСОБА_7 показав, як викинув у піч знаряддя вбивства молоток, ганчірку, якою вони витирали з ОСОБА_11 кров з підлоги, залишки їжі та посуд. ОСОБА_7 накрив труп покривалом, яке зняв з ліжка. ОСОБА_11 трохи відтягнула труп, він повернув його на місце, обличчям вниз та головою до ліжка та знову накрив покривалом. Вбивство відбулось приблизно о 22 год., ОСОБА_11 забрала з будинку ТВ-тюнер, зняла з трупа золоте кільце, коли хотіла винести з будинку відро з овочами, перечипилась через поріг та впустила овочі. Біля 01 год. 15.11.2018 року він залишив будинок разом з ОСОБА_11 , яка втекла, а він зайшов до придбаного ним будинку АДРЕСА_2 , забрав свій телефон, документи на будинок та пішки пішов на залізничну станцію. По дорозі, під деревом біля ріллі, сховав чорний целофановий пакет з документами на придбаний ним будинок АДРЕСА_2 , знайдений поліцією за вказаним ним місцезнаходженням. Після того, як сховав документи, дійшов до залізниці, сів на електричку та доїхав до бази Байкальська у м. Дніпрі, де раніше працював, там і був затриманий поліцією.
Відповідно до протоколу огляду від 22.11.2018 року свідок ОСОБА_11 поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 добровільно видала працівникам поліції каблучку з металу жовтого кольору, схожу на обручку, діаметром 19 мм, шириною 3,5 мм, проба відсутня, із внутрішньої сторони є надпис «Yuping».
Згідно з висновку судової трасологічної експертизи № 26/4.6/1185 від 14.12.2018 року вилучені під час огляду місця події від 15.11.2018 року буд. АДРЕСА_1 одинадцять слідів папілярних узорів пальців рук придатні для ідентифікації за ними особи, з них десять слідів залишені особою, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_11 .
Як слідує з висновку судово-медичної експертизи № 175-Е від 15.12.2018 року смерть ОСОБА_12 настала від відкритої тупої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння черепу, крововиливами під м?якими мозковими оболонками головного мозку. Виявлена при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 відкрита тупа черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння черепу могла утворитися від не менш ніж двократної ударної дії тупого твердого жорсткої конструкції предмета (предметів), слідоутворююча поверхня якого, прогнозовано, була сплощено-випукла (невиключно, подібно до бокової стінки циліндра), і була видовженою до 30-32 мм - в межах контакту.
Висновком додаткової судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12 № 175- Е-Д від 15.12.2018 року встановлено, що, враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , можна вважати, що за вказаним в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 механізмом можливість утворення виявлених у ОСОБА_12 ушкоджень не виключається.
Висновком додаткової судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12 № 175- Е-Д від 27.12.2018 року встановлено, враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , можна вважати, що за вказаним в протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 механізмом можливість утворення виявлених у ОСОБА_12 ушкоджень не виключається.
Висновком судово-психіатричного експерта № 8 від 10.01.2019 року встановлено, що ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і на час проведення експертизи не страждає. Виявляв раніше й виявляє на час проведення експертизи емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, на час проведення експертизи також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Усупереч твердженням у поданих апеляційних скаргах сторони захисту місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не містять, які по суті зводяться до власного тлумачення та оцінки доказів на свій лад та на свою користь, при цьому ігноруючи всю їх сукупність взаємодоповнюючий характер.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_7 обґрунтовано отримало правову кваліфікацію п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство в період незнятої та непогашеної судимості за вчинення такого ж злочину (ч. 1 ст. 94 КК України 1960 року).
Стосовно доводів апеляційних скарг сторони захисту про неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на думку захисту виявились у тому, що суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_11 , то апеляційний суд, зауважує, що такі доводи отримали належну оцінку суду першої інстанції з якими погоджується і суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка під час досудового розслідування, якщо через існування інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка в судовому засіданні. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.
Допит особи згідно з положеннями цієї статті може бути також проведений за відсутності сторони захисту, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.
Суд під час судового розгляду має право допитати свідка, потерпілого, який допитувався відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_11 була допитана на стадії досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК України в судовому засіданні 19 листопада 2018 року. Водночас, про підозру ОСОБА_7 повідомлено 21 листопада 2018 року, тобто на час допиту свідка ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК України, ОСОБА_7 ще не набув статусу підозрюваного.
Відповідно до письмового повідомлення про підозру, ОСОБА_7 воно вручене о 13 годині 05 хвилин 21 листопада 2018 року (т. 1 а.к.п. 146-147), відповідно процесуальний статус підозрюваного він набув 21 листопада 2018 року.
Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції за клопотанням захисту вживав заходи для встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_11 проте вони виявились безрезультатними.
Відповідно до ухвали слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року задоволено клопотання слідчого про допит свідка ОСОБА_11 під час досудового розслідування з огляду на наявність реальної загрози застосування насилля до свідка з метою зміни наданих нею показань або відмови від наданих показань, так як у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється близька свідкові людина, крім того свідок немає тісних соціальних зв`язків на території Верхньодніпровського району та проживає в с. Широке тимчасово, тому в будь-який час може залишити місце свого мешкання та переховуватись з метою уникнення дачі показань. Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що існують обставини, що можуть вплинути на достовірність та повноту показань даного свідка в суді або неможливості їх отримання взагалі під час розгляду кримінального правопорушення.
Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що встановлені слідчим суддею обставини необхідності фіксації показань свідка ОСОБА_11 підтвердились під час розгляду кримінального провадження по суті, а саме, що за тривалий час відшукати свідка ОСОБА_11 та забезпечити її явку до суду не виявилось можливим.
При цьому з матеріалів кримінального провадження слідує, що сторона обвинувачення та суд першої інстанції вживали можливі заходи до встановлення, виклику та допиту даного свідка безпосередньо в судовому засіданні, проте безрезультатно (т. 1 а.с. 136, 155, 156, 157, 158). Під час судового розгляду прокурор повідомляв, що вжитими розшуковими заходами встановити місце знаходження свідка ОСОБА_11 не виявилось за можливе.
За вказаних обставин, суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_11 , надані нею в порядку ст. 225 КПК України у судовому засіданні з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду. Досліджені в судовому засіданні показання свідка належним чином зафіксовані слідчим суддею, тобто були предметом судового контролю, є послідовними, повними, у істотних обставинах справи відповідають іншим дослідженим судом прямим та непрямим доказам винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповноту судового розгляду, яку на думку обвинуваченого, допустив суд першої інстанції через те, що не дослідив відеозапис одночасного допиту його та свідка ОСОБА_11 , з якого, за його твердженням, видно, що остання його обмовляла за настановою слідчого, апеляційний суд вважає безпідставними.
Твердження ОСОБА_7 , що під час одночасного допиту його та свідка ОСОБА_11 на стадії досудового розслідування слідчий тиснув на свідка та примушував її обмовляти його, що начебто підтверджується відеозаписом цієї слідчої дії, апеляційний суд вважає безпідставними, у зв`язку з тим, що в протоколі одночасного допиту осіб ОСОБА_11 та ОСОБА_7 зазначено, що технічні засоби фіксації не застосовувались (т. 1 а.к.п. 153).
Посилання обвинуваченого на відеозапис протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , які вона надавала слідчому, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції не посилався на цей протокол допиту та відеозапис, оскільки вони не можуть бути доказами в розумінні ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України.
За правилами ст. ст. 23, 95 КПК України щодо принципу безпосередності дослідження доказів, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про переривання технічної фіксації судового засідання в якому була допитана свідок ОСОБА_11 , перевірені судом апеляційної інстанції. Так відповідно до технічної фіксації судового засідання від 19 листопада 2018 року (т. 1 а.к.п. 102-105), перерви у фіксації були обумовлені технічними причинами, перша для формулювання слідчим клопотання, а друга у зв`язку з тим, що свідкові ОСОБА_11 стало зле. Декілька аудіофайлів на диску також пояснюються технічними особливостями фіксації судового засідання. При цьому, самі показання свідка зафіксовано безперервно, послідовно і будь-яких обставин, які б свідчили, що до ОСОБА_11 застосовували тиск не встановлено.
Таким чином, вищезазначені доводи обвинуваченого не свідчать про неповноту судового розгляду, оскільки суд може сприймати показання безпосередньо або отримані в порядку ст. 225 КПК України. Крім того, посилання обвинуваченого на те, що його обмовляла свідок ОСОБА_11 , спростовується низкою інших доказів, з якими її показання узгоджуються, зокрема протоколами слідчих експериментів за участю даного свідка та обвинуваченого ОСОБА_7 та додатковими висновками судово-медичних експертиз, якими встановлений механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Під час огляду місця події у буд. АДРЕСА_1 були витягнуті з пічки обпалені предмети, зокрема корпус мобільного телефону, молоток побутового призначення, про які вказувала свідок ОСОБА_11 в своїх показаннях.
Також під час слідчого експерименту за участю обвинуваченого за його вказівкою було вилучено документи на будинок, які придбав ОСОБА_7 та які він залишив у лісопосадці (будинкова книга, договір купівлі-продажу, технічний паспорт та інші), про що не могла знати свідок ОСОБА_11 .
Таким чином, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які б давали підстави вважати, що свідок ОСОБА_11 обмовляла ОСОБА_7 у вчиненні злочину.
Посилання ОСОБА_7 , що про обмову свідчить відсутність будь-яких слідів на одежі, яку він начебто переодягав при свідкові та відсутність слідів на телевізійному тюнері, який він за словами свідка заховав, апеляційний суд розцінює їх як власну оцінку обвинуваченим доказів, які, з огляду на викладене вище, не підтверджують, що ОСОБА_11 обмовила обвинуваченого.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про направлення його для проведення стаціонарної психіатричної експертизи. Згідно з висновком відповідної експертизи під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, на час проведення експертизи також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, а також застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Під час апеляційного провадження не встановлено об`єктивних ознак, що з того часу психічний стан обвинуваченого змінився на стільки, що вимагається проведення експертного дослідження.
Стосовно доводів обвинуваченого про застосування до нього правоохоронними органами недозволених методів ведення досудового розслідування, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
За заявою обвинуваченого ОСОБА_7 , яку він зробив в суді першої інстанції, здійснювалось досудове розслідування щодо застосування до фізичного та психологічного тиску, з метою отримання зізнання у вчиненні злочину. За результатами досудового розслідування слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_14 в межах кримінального провадження № 0000405 від 24.03.2020 року за ч. 2 ст. 365 КК України кримінальне провадження закрито постановою від 19.06.2020 року у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.
14 грудня 2021 року за скаргою ОСОБА_7 вищезазначена постанова була скасована, а матеріали направленні для подальшого досудового розслідування.
20 травня 2022 року Слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_15 прийнято постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до постанови слідчого допитаний в ході досудового розслідування як свідок ОСОБА_7 повідомив, що після його затримання 20.11.2018 р. у м. Дніпро співробітники поліції доставили його до Верхньодніпровського ВП де з метою надання ним викривальних показів у вчиненні вбивства слідчий поліції ОСОБА_16 застосовував до нього фізичне насильство, неодноразово наносив удари по тілу, спричинив тілесні ушкодження, тощо.
В ході досудового розслідування у справі вжито всіх заходів для перевірки фактів та обставин, на які посилається ОСОБА_7 , проте викладене ним не знайшло підтвердження та спростовується матеріалами досудового розслідування.
Так допитаний в якості свідка ОСОБА_16 показав, що він у 2018 році займав посаду старшого слідчого CB Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. В його провадженні перебували матеріали кримінального провадження № 0001094 від 15.11.2018 за фактом умисного вбивства ОСОБА_12 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. В ході проведення слідчих (розшукових) дій було встановлено, що даний злочин вчинив ОСОБА_7 , який після його скоєння залишив місце злочину та в подальшому був затриманий співробітниками правоохоронних органів та доставлений до Верхньодніпровського ВП для проведення слідчих дій. Свідок зазначив, що ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_17 не бачив. В день затримання підозрюваному, через центр безоплатної вторинної правової допомоги, було призначено адвоката і всі слідчі дії проводились тільки за його участі. Під час проведення слідчих дій з його боку, а також з боку інших працівників поліції, до Довбиша заходів фізичного чи психологічного впливу не застосовувались.
Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_18 , якому як начальнику СКП Верхньодніпровського ВII працівниками управління карного розшуку Дніпропетровської області було передано затриманого ОСОБА_7 без будь яких тілесних ушкоджень. При цьому свідок ОСОБА_18 пояснив, що заходів фізичного чи психологічного впливу до Довбиш не застосовувалось.
Відповідно до відомостей, наявних у журналі первинного обстеження осіб, утримуваних в ITT АДРЕСА_3 , до вказаної установи 21.11.2018 року було поміщено підозрюваного ОСОБА_7 . Під час огляду та опитування, підозрюваний будь яких скарг не повідомляв, тілесних ушкоджень на ньому виявлено не було, що також підтверджується повідомленням ITT № 1 м. Дніпро ГУНП в Дніпропетровській області № 38/889 від 22.05.2020, відповідно до якого підозрюваного ОСОБА_7 , затримано в порядку ст. 208 КТIК України на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду № 173/2833/18 (№ 1-кс/173/847/2018) від 21.11.2018 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за клопотанням старшого слідчого CB Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, в ході досудового розслідування не встановлено фактичних даних, які прямо вказують або у сукупності з іншими доказами можуть підтвердити застосування фізичного чи психологічного впливу на заявника. Одночасно будь-яких даних, які б вказували на протиправні дії працівників поліції відносно ОСОБА_7 , окрім його показань, в ході досудового розслідування не здобуто.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо безпідставності таких заяв ОСОБА_7 при цьому, суд правильно взяв до уваги наступні обставини.
ОСОБА_7 був забезпечений захисником з 21.11.2018 року, однак з цього приводу він не скаржився ні захиснику, ні будь-якій іншій особі компетентним правоохоронним органам, не висловлював скаргу слідчому судді в порядку ст. 206 КПК України, на що мав реальну можливість, оскільки у цей же день відносно підозрюваного обирався запобіжний захід слідчим суддею за участю всіх учасників кримінального провадження з боку захисту. Обвинувачений ОСОБА_7 вперше заявив про тиск на нього під час досудового розслідування лише при розгляді в суді першої інстанції, тобто через тривалий час (судове засідання від 18.02.2020 року) від часу, коли, за його словами, відбулися стверджувані ним події, не надавши при цьому конкретних відомостей, які можна було б перевірити, обмежившись лише абстрактними посиланнями на знущання на побиття.
Твердження в апеляційній скарзі захисника, що ОСОБА_7 надав відносно себе викривальні показання внаслідок застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження слідує, що захисник ОСОБА_8 брав участь під час допиту ОСОБА_7 як підозрюваного і під час слідчого експерименту, під час яких останній в деталях розповідав як вчинив вбивство ОСОБА_12 . Також, після зміни повідомлення про підозру, майже через два місяці повторно допитувався як підозрюваний і наполягав на своїх попередніх показаннях (протокол від 29.01.2019 року т. 2 а.к.п 39).
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про недоведеність винуватості останнього, зводяться до особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону та власного аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів. При цьому, захист оцінює і тлумачить такі докази вибірково та відокремлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Колегія суддів не погоджується із такими припущеннями сторони захисту і вважає, що докази у цьому провадженні у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.
Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Положення ст. 94 КПК України визначають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доказування, зокрема в такій категорії справ, досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.
В цьому ж кримінальному провадженні є очевидець злочину свідок ОСОБА_19 , показання якої зафіксовані в порядку ст. 225 КПК України. Також, належні та достовірні відомості викладені в протоколі слідчого експерименту за участю самого обвинуваченого ОСОБА_7 , показання якого в частині визначення механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень у згоджуються з висновком додаткової судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12 № 175- Е-Д від 27.12.2018.
Відомості, надані ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, апеляційний суд вважає належними, достовірними та допустимими доказами, при цьому враховує правовий висновок, викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.09.2020 у справі 740/3597/17, за змістом якого приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України.
Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.
Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судовий розгляд у цьому провадженні відбувався відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, і, як наслідок, колегія суддів констатує дотримання судом першої інстанції справедливості судового розгляду.
Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про час його затримання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
В постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2021 року по справі № 204/6541/16-к, судв касаційної інстанції зазначив наступне, Суд жодним чином не применшує важливості протоколу затримання для фіксації підстав, обставин і процедури затримання, забезпечення права особи на свободу і запобігання зловживанням, яким може сприяти незареєстроване затримання. Своєчасне і точне фіксування затримання є важливою гарантією забезпечення права на свободу, гарантованого статтею 29 Конституції України та статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відсутність протоколу затримання або неточні відомості, внесені у такий протокол, є порушенням права на свободу, оскільки своєчасне і точне фіксування затримання є важливою гарантією від порушення інших прав особи.
Однак у цій справі питання полягає у тому, чи є сама собою відсутність протоколу затримання, спізніле його складання або зазначення неправильного часу затримання у такому протоколі у разі фактичного затримання особи достатньою підставою для визнання недопустимими доказів, отриманих у ході особистого обшуку фактично затриманої особи, якщо факт і обставини затримання доведені іншими доказами.
Суд зазначає, що факт затримання може визначатися не лише протоколом затримання, але й іншими засобами доказування. Таким чином, судова практика виходить з того, що факт затримання особи може встановлюватися не лише протоколом затримання, але й іншими доказами, а відомості, зазначені у протоколі, можуть бути спростовані або, навпаки, підтверджені іншими доказами.
Суд вважає, що, встановлюючи обставини затримання, у тому числі час фактичного затримання та наявність підстав для затримання, суди мають виходити з дійсних обставин, встановлених на підставі усієї сукупності доказів, наданих сторонами, включаючи, але не обмежуючись відповідним протоколом.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що в них відсутній протокол затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України.
Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо його фактичного затримання та дати такого затримання, яке мало місце не 21 листопада 2018, а 20 листопада 2018 року, що непрямо підтверджується низкою документів, наявних в матеріалах кримінального провадження.
Так, відповідно до протоколів огляду місця події від 20 листопада 2018 року (т. 1 а.к.п. 112, 114) ОСОБА_7 20 листопада 2018 року вже перебував в приміщенні Верхньодніпровського ВП та добровільно видав для огляду мобільний телефон та паспорт.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що відомості, зафіксовані у вказаних протоколах, як судом першої, так апеляційної інстанції не використовуються, як докази фактичних обставин даного кримінального провадження та доведеності винуватості ОСОБА_7 .
Відповідно до вищезазначеної постанови слідчого ТУ ДБР про закриття кримінального провадження № 0000405 від 24.03.2020 року за ч. 2 ст. 365 КК України, зазначено, що за показаннями свідка ОСОБА_18 працівники управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області затримали ОСОБА_7 то доставили його до Верхньодніпровського ВП.
Про своє затримання саме 20 листопада 2018 року незмінно пояснював і ОСОБА_7 , як під час досудового розслідування, так і в судах першої та апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що датою затримання ОСОБА_7 є 20 листопада 2018 року і саме з цієї дати слід обчислювати строк призначеного покарання.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що порушення правоохоронними органами вимог ст. 208 КПК України у вигляді не задокументованого затримання ОСОБА_7 не вплинуло не загальну справедливість судового розгляду та на недопустимість доказів, виходячи з наступного.
До моменту коли ОСОБА_7 був фактично затриманим, орган досудового розслідування зібрав всі ключові докази у цьому кримінальному провадженні, які лягли в основу доведеності його вини, зокрема:
- огляд місця події з фототаблицею від 15 листопада 2018 року буд. АДРЕСА_1 в ході якого виявлено труп ОСОБА_12 ; огляду трупа з фототаблицею від 15 листопада 2018 року;
- пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 листопада 2018 року з додатком під час якого свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_7 як свого співмешканця, який в ніч з 14 на 15 листопада 2018 року вчинив вбивство ОСОБА_12 в буд. АДРЕСА_1 ;
- огляд місця події від 16 листопада 2018 року домоволодіння буд. АДРЕСА_2 в ході якого, зокрема під матрасом на ліжку виявлено ТВ-тюнер «Q-150 HD-receiver» чорного кольору з кабелем. Як було встановлено в подальшому, який ОСОБА_7 забрав з домоволодіння ОСОБА_12 ;
- слідчі експерименти від 17 та 19 листопада 2018 року під час яких свідок ОСОБА_11 вказала на обставини та спосіб вбивства ОСОБА_7 ОСОБА_12 ;
- допит свідка ОСОБА_11 , яка була очевидцем злочину, відбувався в порядку ст. 225 КПК України 19 листопада 2018 року, тобто до затримання ОСОБА_7 .
З 21 листопада 2018 року ОСОБА_20 був забезпечений захисником і всі подальші слідчі дії проведені за його участі, зокрема його допити в якості підозрюваного від 21 листопада 2018 року та 29 січня 2019 року, слідчий експеримент від 04 грудня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_7 вказав на істотні обставини вчиненого злочину, розташування, послідовність своїх дій, дій потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_11 .
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження видно, що ключові докази у даному кримінальному провадженні зібрані до моменту затримання ОСОБА_7 , а після його затримання він не повідомив будь-яких вагомих відомостей про обставини, які ще не були відомі органу досудового розслідування, окрім місця де він викинув документи на будинок, проте ця обставина не має вирішального значення у даному кримінальному провадженні.
Стосовно виду та міри покарання, обраного судом першої інстанції.
За змістом ст. 50, 65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд призначає покарання, зокрема відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи злочинця. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку надзвичайну небезпеку можуть указувати: множинність, зокрема сукупність, повторність чи рецидив учинених злочинів; наявність у вчиненому діянні декількох ознак відповідного складу злочину; наявність однієї або декількох обставин, які обтяжують покарання; інші аналогічні за своїми характеристиками ознаки.
З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про необхідність призначення ОСОБА_7 за скоєний ним злочин покарання у виді довічного позбавлення волі, правильно врахував зазначені вимоги закону та наступні обставини кримінального провадження.
Призначаючи покарання у виді довічного позбавлення волі суд першої інстанції врахував, що він вчинив особливо тяжкий злочин, пов`язаний із позбавленням життя людини.
Також судом судом обґрунтовано враховано, як обставини, що обтяжують покарання, згідно з положеннями ст. 67 КК України, до яких правильно відніс рецидив злочину та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
При обранні виду і міри покарання, суд першої інстанції врахував, відомості про особу обвинуваченого, який значний час свого життя перебував на злочинному шляху, двічі відбував покарання у виді тривалого позбавлення волі за вчинення умисного вбивства та умисного тяжкого тілесного ушкодження, проте такі покарання не призвели до його виправлення і через незначний проміжок часу після звільнення з установи виконання покарань знову вчинив особливо тяжкий злочин. Апеляційний суд звертає увагу на характер злочинів за які обвинувачений відбував покарання, а саме, що ці злочини є злочинами насильницької спрямованості проти життя та здоров`я особи.
Судом першої інстанції враховані і інші відомості про особу обвинуваченого, зокрема факт перебування обвинуваченого на обліку лікаря психіатра з діагнозом «Емоційно нестабільний розлад особистості», неперебування на обліку лікаря нарколога, посередню характеристику за місцем останнього тривалого перебування Райківської виправної колонії № 73, а саме посереднє ставлення до праці, безвідповідальне ставлення до благоустрою установи, посереднє ставлення до зовнішнього вигляду та майна установи, формально займався програмою диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», втрату соціально-корисних зв`язків, перебування на профілактичному обліку як «відторгнутий загалом». Соціальний стан обвинуваченого, а саме відсутність офіційного працевлаштування, постійного тривалого місця проживання та реєстрації, відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність осіб, які б знаходились на його утриманні.
Судом враховано і поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема перетягування тіла потерпілого, нанесення йому додаткових побоїв, намагання сховати тіло, знищити докази вини шляхом спалення, спотворення обставин злочину та залишення місця його вчинення з метою переховування.
Враховуючи вищевикладене, а також обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, той факт, що він раніше був судимий за вчинення аналогічного та тотожного злочину, що свідчать про його високу суспільну небезпечність, також відношення обвинуваченого до скоєного, його поведінку після скоєння, відсутність каяття з боку обвинуваченого, що є підставою вважати обвинуваченого винятково небезпечним для суспільства, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції про призначення найсуворішої міри покарання - довічного позбавлення волі, передбаченої санкцією частини 2 статті 115 КК України.
Апеляційний суд, погоджується із обраним видом покарання ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі за п. п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України і зауважує на те, що верховенство права не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, такі як справедливість, яка є однією з основних засад права і є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, про що зазначив в своєму рішенні від 02.11.2004 № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004 Конституційний Суд України.
Досліджуючи матеріали кримінального провадження, відомості, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що довічна ізоляція обвинуваченого від суспільства відповідає вимогам справедливості при застосуванні даного виду покарання і відображає співмірність злочину та кари і досягне таку мету покарання, як убезпечення суспільства від вчинення обвинуваченим інших злочинів.
Призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає вимогам ст. ст. 50, 64, 65 КК України, таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 370, 374 КПК України і не оскаржується сторонами з підстав, передбачених ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України.
Суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність виключення з обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що така обставина не зазначена в обвинувальному акті, оскільки така обставина була зазначена в обвинувальному акті в частині викладення фактичних обставин кримінального провадження і вона була встановлена під час судового розгляду.
Судом першої інстанції встановлено, а апеляційним судом перевірено, що потерпілий ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_11 14 листопада 2018 року перебували за місцем проживання потерпілого де сумісно вживали спиртні напої. Не заперечує цієї обставини і сам обвинувачений, що він з поетрпілим пили горілку та самогон.
При цьому, з показань ОСОБА_11 встановлено, що спочатку вони випили пляшку горілки, а потім потерпілий з обвинуваченим поїхали та купили ще один літр горілки. Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснила, що після вчинення злочину ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння, а саме був в неадекватному стані через вживання алкоголю, про що свідчили зокрема і його очі.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 175-Е від 15.12.2018 року, при судово-токсикологічному дослідженні крові етиловий спирт виявлений у концентрації 4,72 проміле, що може відповідати стану сильного ступеня алкогольного сп`яніння відносно до живих осіб.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння, встановлений на підставі сукупності вищезазначених доказів.
При перевірці вказаних доводів прокурора, апеляційний суд також враховує, правову позицію, яка сформульована в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 листопада 2019 року по справі № 556/588/18 в якій касаційний суд зазначив, зокрема, що оскільки факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину (на відміну від деяких інших обставин, що обтяжують покарання) безпосередньо пов`язаний із подією злочину, суд може самостійно визнати це обставиною, що обтяжує покарання, за умови, якщо цей факт, не будучи зазначеним в обвинувальному акті в переліку обставин, що обтяжують покарання, тим не менше, був указаний при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги обвинуваченого щодо дати його затримання і в цій частині вона підлягає задоволенню, а апеляційній скарги захисника та прокурора задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України в частині встановлення порядку обчислення покарання змінити.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 20 листопада 2018 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4