ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2522/22 Справа № 215/2612/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такої що народилася в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянки України, з повною середньою освітою, не працюючої, в шлюбі не перебуває, маючої одну малолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 80 годин громадських робіт. Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, 23 грудня 2020 року приблизно в період часу з 00-30 години до 01.00 години, ОСОБА_7 знаходилася в гостях у раніше знайомої їй ОСОБА_8 за адресою у кімнаті АДРЕСА_2 . Того ж дня, у вказаний час та місці, ОСОБА_7 побачила у кімнаті на комп`ютерному столику мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy J7 (SM-J730F) 2017 3/16Gb», (золотистого кольору) ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕ2 НОМЕР_2 , який знаходився на зарядці, належний гр. ОСОБА_9 . В цей час та місці у ОСОБА_7 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, з метою таємного викрадення майна, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що свідки та очевидці відсутні, а також потерпіла ОСОБА_9 тимчасово відсутня у кімнаті та не могла припинити протиправні дії ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy J7 (SM-J730F) 2017 3/16Gb», (золотистого кольору) ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕ2 НОМЕР_2 , який належить гр. ОСОБА_9 , після чого вийшла з кімнати № НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_3 , утримуючи викрадене майно при собі, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1800,00 гривень.

Дії обвинуваченої за зміненим прокурором обвинуваченням в порядку ст. ст. 338, 341 КПК України кваліфіковано за ст. 185 ч. 1 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року відносно неї в частині призначеного покарання змінити та призначити їй за ч. 1 ст. 185 КК України на підставі ст. 69 КК України покарання у виді штрафу нижче від найменшої межі. Апеляційну скаргу просить розглядати за її відсутності.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачена посилається на те, що призначене за вироком покарання вона не має змоги фактично виконувати, оскільки має маленьку дитину. Дитина до садочку не ходить, чоловіка в обвинуваченої нема, а тому вона змушена цілими днями бути із дитиною і не може відбувати покарання у виді громадських робіт. Вказує на те, що працює дома в мережі Інтернет і міра покарання у виді штрафу була б для нею більш привабливою, аніж громадські роботи.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої заперечувала, посилалась на її безпідставність та необґрунтованість, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію її дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як кримінальний проступок, пов`язаний із злочинами проти власності та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , яка раніше не судима, в шлюбі не перебуває, не працює, має на утримання малолітню дитину. Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та повернення викраденого майна потерпілій, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також, доповідь органу пробації, який вказує на середній рівень небезпеки обвинуваченої для суспільства та призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 80 годин громадських робіт, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченої, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни вироку суду в частині призначеного ОСОБА_7 за ч. 1 ст 185 КК України покарання, призначене обвинуваченій покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним.
Водночас, в своїй апеляційній скарзі обвинувачена просила замінити їй призначене судом першої інстанції покарання у виді громадських робіт на покарання у виді штрафу, мотивуючи такі вимоги тим, що в неї наявна малолітня дитини і вона не може ходити відбувати покарання у виді громадських робіт, так як їй ні з ким залишити дитину.
Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи обвинуваченої, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається із даних про особу обвинуваченої, ОСОБА_7 ніде офіційно не працює, стабільного джерела доходу не має, має першочергові витрати на утримання дитини, що в свою чергу може бути запорукою для відбування покарання у виді штрафу.
Доводи обвинуваченої про те, що вона дистанційно працює в мережі Інтернет, а тому має кошти, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, так як належних доказів на наявність в неї стабільного джерела доходу, а відтак і коштів на сплату штрафу, обвинуваченою до апеляційної скарги додано не було.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4