КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/19/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1312/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
08 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року, -

в с т а н о в и л а:
2)Ноутбук ASUS model UХ5401Е, SN 24M M9N0CV16T461385 з зарядним пристроєм;
3)Мобільний телефон Redmi by Xiaomi чорного кольору, мобільний телефон HUAWEI блакитного кольору зі штрих-кодом з написом «ТОВ «Перший Універмаг 004637»;
4)Ноутбук ACER Aspire one 722-C68kk, s/n: НОМЕР_2 з зарядним пристроєм із забороною власнику (володільцю) користуватися та розпоряджатися вказаним майном.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу про накладення арешту на майно ОСОБА_6 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України.
Апелянт вказує на недотримання строків на подання клопотання про арешт майна відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а також не дотримання слідчим суддею строків його розгляду, передбачених ч. 1 ст. 172 КПК України.
Також апелянт зазначає, що деяке з вказаного майна є власністю її роботодавця, а інше було придбане нещодавно та до кримінального провадження не має відношення. А відтак, накладений арешт є безпідставним обмеженням власників у користуванні своїм майном. Майно не відповідає ознакам речового доказу та мета накладення арешту не відповідає дійсності. Зазначене майно використовувалося нею виключно задля власних потреб, а також, для виконання службових обов`язків.
Доказів, які б вказували, що зазначене майно є предметом, засобом чи знаряддям злочину, яке розслідується у вказаному кримінальному провадженні немає. Окрім того, зазначене майно не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а у своїй сукупності дані обставини слугують підставами для скасування ухвали про накладення арешту на майно.
Власник майна та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду від останніх не надходило.
З урахуванням зазначеного, ч. 1 ст. 172, 405, ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутність власника майна та прокурора.
В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Під час досудового розслідування установлено, що учасники створеної колишнім Головою ВГСУ ОСОБА_8 злочинної організації причетні до привласнення грошових коштів в особливо великих розмірах ПАТ «Універмаг Україна» та замаху на заволодіння майном вказаного товариства, тобто до злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України.
Встановлено, що у 2011 році власник ірландської компанії «Quinn Group» ОСОБА_9 , що володіло в Україні універмагом «Україна», був визнаний банкрутом. Суд Північної Ірландії визнав неможливість виплати Квінном 2,8 млрд євро держбанку Irish Bank Resolution Corporation (IBRC), у зв`язку з чим всі його майнові права, у тому числі щодо ПАТ «Універмаг Україна» перейшли до вказаного банку. Водночас у ПАТ «Універмаг Україна» були боргові зобов`язання перед Ірландською компанією «Демесне Інвестмент Лімітед» на загальну суму 80 млн. доларів США.
З метою заволодіння майном ПАТ «Універмаг Україна» у період 2011 2013 років не встановлені особи уклали ряд договорів щодо переуступки права вимоги на підконтрольні офшорні та українські компанії, а саме до компанії «Ліндхраст Девелопмент Трейдінг С.А.», ТОВ «Факторінговая компанія «Елегант Інвест» та ТОВ «Фінансова компанія «Зеніт», яким у період 2012-2013 років безпідставно було перераховано 4,7 млн. доларів США та 80 млн. гривень.
Так ПАТ «Універмаг Україна» (ЄДПОУ 01564897) з рахунку НОМЕР_3 , який відкрито у ПАТ «АКБ «Конкорд» у період з 18.07.2012 по 24.03.2013, на рахунок ТОВ «Факторінговая компанія «Елегант Інвест» НОМЕР_4 , який відкрито в ПАТ «КБ «Преміум» здійснено перерахування грошових коштів на загальну суму 39 082 177,88 грн.
У період з 15.05.2012 по 04.07.201 2ПАТ «Універмаг Україна» з рахунку НОМЕР_3 , який відкрито у ПАТ «АКБ «Конкорд», на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Зеніт» НОМЕР_5 , який відкрито в АТ «Дельта Банк» здійснено перерахування грошових коштів на загальну суму 39 200 000,00 грн.
У період з 02.12.2011 по 22.12.2011ПАТ «Універмаг Україна» з рахунку НОМЕР_6 , який відкрито у АТ «Златобанк», на рахунок «Lyndhrust Development Trading», який відкрито в АТ «Златобанк» здійснено перерахування грошових коштів на загальну суму 4 720 000 доларів США.
Досудовим розслідуванням перевіряються факти створення та функціонування злочинної схеми, організованої колишнім директором ПАТ «Універмаг Україна» ОСОБА_10 , направленою на заволодіння грошовими коштами ПАТ «Універмаг Україна», шляхом переведення грошових коштів на рахунки «Ліндхраст Девелопмент Трейдінг С.А.», ТОВ «Фінансова компанія «Зеніт» та ТОВ «Факторингова компанія «Елегант Інвест» на підставі підробленого договору.
У той же час, з метою подальшого виконання злочинного плану та не допущення до виконання службових обов`язків нового директора ПАТ «Універмаг Україна» ОСОБА_11 колишніми директором Янез ОСОБА_12 була залучена колишній юрист Пат «Універмаг Україна» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та інші колишні працівники ПАТ «Універмаг Україна», адвокати й інші особи, які діючи на підставі виданих довіреностей здійснювали подання до Господарського суду м. Київ ряду позовів.
У період 20112013 років за результатом розгляду вказаних позовів чисельними рішеннями господарського суду м. Києва, які виносились під впливом блокувалось рішення зборів акціонерів ПАТ «Універмаг Україна», зокрема представників IBRC, про зміну директора універмагу, що сприяло безпідставному виведенню зазначених коштів із рахунків універмагу.
Оглядом автоматизованої системи ВГСУ встановлено, що розподіл касаційних скарг у вказаному суді у справах, стороною в яких виступало ПАТ «Універмаг Україна» щодо зміни керівництва, погашення та стягнення заборгованості, відбувалось із втручанням до цієї автоматизованої системи.
Допитаний свідок директор ПАТ «Універмаг Україна» ОСОБА_13 підтвердив факт незаконної діяльності колишнього директора Янез ОСОБА_12 направленої на заволодіння грошовими коштами ПАТ «Універмаг Україна» та повідомив, що до вказаної злочинної діяльності були залучені колишні працівники ПАТ «Універмаг Україна» ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; адвокати ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які діючи за вказівкою ОСОБА_20 та на підставі виданих довіреностей здійснювали подання до Господарського суду м. Київ ряду безпідставних позовів, основною метою яких було не допущення ОСОБА_13 до виконання повноважень директора.
Також до вказаної схеми були залучені засновники та директори компаній, на рахунки яких відбулось перерахування грошових коштів ТОВ «Факторінговая компанія «Елегант Інвест»: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; ТОВ «Фінансова компанія «Зеніт»: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . Останні діяли під керуванням довірених осіб ОСОБА_8 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .
Вищевказані факти підтвердили допитані свідки головний бухгалтер ПАТ «Універмаг Україна» ОСОБА_27 та її заступник ОСОБА_28 , які повідомили, що всі перерахування грошових коштів на рахунки компаній Ліндхраст Девелопмент Трейдінг С.А.», ТОВ «Факторінговая компанія «Елегант Інвест» та ТОВ «Фінансова компанія «Зеніт» відбувались лише за її особистим погодженням.
Таким чином встановлено, що до вчинення цього злочину, причетний колишній працівник ПАТ «Універмаг Україна» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до отриманих слідством відомостей, діючи за попередньою змовою з директором Пат «Універмаг Україна» Янез ОСОБА_12 та іншими особами відповідала за подачу до Господарських судів безпідставних позовів, їх взаємодію з іншими невстановленими особами під час здійснення описаної вище протиправної діяльності.
2)Ноутбук ASUS model UХ5401Е, SN 24M M9N0CV16T461385 з зарядним пристроєм;
3)Мобільний телефон Redmi by Xiaomi чорного кольору, мобільний телефон HUAWEI блакитного кольору зі штрих-кодом з написом «ТОВ «Перший Універмаг 004637»;
4)Ноутбук ACER Aspire one 722-C68kk, s/n: НОМЕР_2 з зарядним пристроєм із забороною власнику (володільцю) користуватися та розпоряджатися вказаним майном.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення зазначила, що перераховані речі мають значення для встановлення об`єктивної істини у справі, оскільки можуть містити відомості, що можуть бути використанні, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим вони визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні.
Дане клопотання направлено на адресу Печерського районного суду м. Києва 25.12.2022 через Укрпошту відповідно до копії накладної /а.с. 212/.
21.01.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали слідчим суддею, всупереч твердженням апелянта та у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема, що постановою заступника начальника першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань, ОСОБА_30 від 23.12.2021 року /а.с. 205-208/, майно на арешті якого наполягав орган досудового розслідування визнано речовими доказами. Тобто вказане вище майно може містити відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України. А також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора в цій частині про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження та враховано обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки всупереч тверджень апелянта, вказане майно постановою слідчого від 23.12.2021 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, як таке, що відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора в цій частині підлягало задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.
Крім того, колегія суддів не може погодитися з твердженнями власника майна, що прокурором було пропущено процесуальний строк для звернення з клопотанням про арешт вилученого майна, з огляду на те, що майно було вилучено 23.12.2021, а клопотання до суду подано 25.12.2022 через Укрпошту відповідно до копії накладної /а.с. 212/, про що зазначалось вище, тобто відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.
Проте є слушними доводи апелянта, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна не дотримано процесуального строку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України, однак дана обставина не свідчить про незаконність постановленого рішення та не є підставою для його скасування з урахуванням обставин кримінального провадження, яке триває та у якому призначено експертизу відповідно до якої надання вилученого майна разом з інформацією, яка на ньому міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4