УХВАЛА
іменем України

18 травня 2022 року

м. Київ

Справа № 543/1421/18

Провадження № 51 - 1035 ск 22

Верховний Суд колегією суддівДругої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь

у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2022 року щодо

ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237,

встановив:
За вироком Пирятинського районногосуду Полтавської області від 29 вересня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Заводське Лохвицького району Полтавської області, зареєстрований та проживає на

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 128 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді громадських робітна строк 200 годин; за ч. 2 ст. 125 КК до покарання

у виді громадських робітна строк 150 годин. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді громадських робіт

на строк 200 годин.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора Оржицького відділу Лубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Фінансового управління Оржицької районної державної адміністрації до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 29 вересня 2018 року о 20:30, знаходячись в салоні автомобіля Opel Kadett, державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Центральна, поряд з будинком № 70,

в с. Яблуневе Лубенського району Полтавської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_6 , не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити в обстановці, що склалася, почав рух на зазначеному автомобілі

в безпосередній близькості від потерпілої, яка, не витримавши рівноваги, впала на капот транспортного засобу. Незважаючи на це, засуджений продовжив рух на автомобілі, після чого потерпіла не втрималася і впала на землю,

а ОСОБА_5 зупинив авто. В результаті наведеного, потерпіла отримала тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого (більш ніж 21 день) розладу здоров`я.

Крім того, 19 грудня 2018 року приблизно об 11:00 ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Центральна в с. Яблуневе Лубенського району Полтавської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7 ,

з метою нанесення тілесних ушкоджень останньому, умисно наніс удар правою рукою в потиличну ділянку потерпілого після чого той впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії засуджений підійшов до ОСОБА_7 , який знаходився в положенні лежачи, схопив останнього за одяг та почав штовхати його голову в сніг. В результаті чого, потерпілий отримав тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2022року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні цивільного позову, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України

(далі КПК)шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК цивільний позов в інтересах держави може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Оскільки «інтереси держави» є поняттям оціночним, прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

З копії вироку місцевого суду вбачається, що прокурор звернувся з цивільним позовом в інтересах держави в особі Фінансового управління Оржицької районної державної адміністрації до ОСОБА_5 , в якому просив стягнути

з останнього вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_7 на загальну суму 22580,15 грн.

Встановивши, що в Полтавській обласній державній адміністрації є Юридичний департамент, який здійснює правове забезпечення структурних підрозділів,

а прокурор не обґрунтував та не навів підстав, передбачених ч. 3

ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для здійснення представництва інтересів держави в особі Фінансового управління Оржицької районної державної адміністрації, суд першої інстанції вмотивовано відмовив у задоволенні позовних вимог прокурора.

Вказане узгоджується з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах колегій суддів Касаційного кримінального суду від 11 вересня 2019 року (справа 397/533/18), від 21 січня 2020 року (справа 559/55/15 - к).

Перевіривши в апеляційному порядку вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2021 року за апеляційною скаргою прокурора в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд правильно залишив його без зміни. При цьому, позиція суду апеляційної інстанції, враховуючи резолютивну частину ухвали, не вплинула на вирішення цивільного позову по суті, а «процес заради процесу» не відповідає вимогам статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, прокурор так і не вказав, яким чином оскаржувана ухвала апеляційного суду перешкоджає державі в особі Фінансового управління Оржицької районної державної адміністраціїсамостійно звернутися до місцевого суду із цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.
Оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3