ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майно,-

У С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Герцаївського районного відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно , а саме на вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 .

На вказану ухвалу слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 14 квітня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про накладення арешту майно у повному обсязі.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 КК України. Також даний транспортний засіб визнано по справі речовим доказом.

Посилається на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та може використовуватись як докази під час судового розгляду, з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування та знищення, існує потреба у накладенні арешту на вищевказане майно.

Провадження № 11-сс/822/120/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст. 332 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .
Вважає, ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає засадам законності, обґрунтованості, вмотивованості та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, думку адвоката ОСОБА_9 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали кримінального та судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п.1 та 3 ч.2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону не дотримався з огляду на наступне.

На підставі аналізу змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0001045 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 332, ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України (а.с. 1-2) вбачається, що прокурор визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження, як речового доказу.

Окрім того, відповідно до клопотання про накладення арешту на майно та витягів з ЄРДР у вищевказаному кримінальному провадженні (а.с. 3-6), Чернівецьким РУП ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 332, ч.3 та ч.4 ст. 358 КК України, а саме: що ОСОБА_10 07 квітня 2022 року, за попередньою змовою, із невстановленою органом досудового розслідуванням особою на ім`я « ОСОБА_11 », з яким зв`язався за допомогою мобільного додатку «Вайбер», за грошову винагороду у сумі 6000 доларів США, підробили трудовий договір №18 від 24.03.2022 року, який нібито укладений між приватним підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , за умовами якого ОСОБА_10 був працевлаштований водієм автомобіля з міжнародними перевезеннями, чим посприяв останньому у незаконному перетині через державний кордон України.

На продовження своїх протиправних дій, з метою виїзду за межі України, попри те, що в державі діє режим воєнного стану встановлений Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року, ОСОБА_10 , 09 квітня 2022 року, близько 14 год. 00 хв., прибув на вантажному автомобілі марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , до контрольно-пропускного пункту «Порубне», що в с. Тереблече, Чернівецького району, Чернівецької області та надав під час проходження паспортного контролю працівникам прикордонної служби, завідомо підроблений вищевказаний трудовий договір.

Під час огляду місця події у ОСОБА_10 було виявлено та вилучено вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

Вказаний вантажний автомобіль за постановою слідчого від 10 квітня 2022 року визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозицією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено кримінальну відповідальність за переправлення осіб через державний кордон України вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначене в клопотанні слідчого майно, зокрема, вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , має ознаки речового доказу відповідно до ст. 98 КПК України, а також являється знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, що не було ураховано слідчим суддею районного суду.

Колегія суддів, погоджуючись із доводами сторони обвинувачення, зазначає, що не накладення арешту на зазначений вище транспортний засіб, може призвести до знищення або втрати такого речового доказу, що може негативно вплинути на досягнення завдань кримінального провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що в даному випадку зазначений вище транспортний засіб, який належать на праві приватної власності гр. ОСОБА_6 , відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим прокурор обґрунтовано звернувся із клопотанням про накладення арешту на такий транспортний засіб, а слідчий суддя дійшов помилкового та передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що висновки слідчого судді в даному випадку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, слідчим суддею не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 задля забезпечення його збереження як речового доказу.

Водночас, ч.11 ст.170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна врахувати, серед іншого, також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що власником зазначеного вище транспортного засобу, є ОСОБА_6 , який є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є міжнародні вантажні перевезення, в кузові даної вантажівки наявний вантаж (дверні блоки з МДФ), який прямував до Румунії, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора частково та накласти арешт на вищевказаний вантажний автомобіль марки «IVECO» без позбавлення власника ОСОБА_6 права користування та володіння транспортним засобом, наряду з правомочністю розпорядження, оскільки таке обмеження його права власності на зазначений автомобіль буде надмірним та безпідставним.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, колегія суддів доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту в межах вказаного кримінального провадження на зазначений вище транспортний засіб, належний ОСОБА_6 на праві приватної власності із забороною його відчуження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майно - скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання прокурора Герцаївського районного відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на вантажний автомобіль марки «IVECO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом заборони відчуження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3