Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 квітня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000381 від 13 жовтня 2021 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів, Рівненського району Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді 100 (сто) годин громадських робіт.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.
Документи кримінального провадження № 0000381 ухвалено залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
За вироком суду ОСОБА_6 13.10.2021, приблизно о 01:00 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у будинку, що знадиться за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно наніс ОСОБА_8 три удари кулаком правої руки, в область обличчя, а саме в ліву виличну ділянку, в результаті чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на суворість призначеного покарання, невідповідність тяжкості кримінального правопорушення і його особі як обвинуваченого.
Звертає на встановлені судом першої інстанції позитивні характеристики, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сторони обвинувачення про те, що менш суворий вид покарання аніж громадські роботи є недостатнім.
Просить змінити вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до за задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України у відповідності до ст.ст. 381, 382 КПК України розглянуто у спрощеному провадженні.

Вирок суду обвинуваченим оскаржується в частині призначеного покарання.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання є слушними.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, що інкриміноване кримінальне правопорушення обвинуваченому згідно ст. 12 КК України класифікується як кримінальний проступок, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні. Враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку про доцільність призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкції частини статті за інкриміноване кримінальне правопорушення у виді громадських робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Разом з тим суд не надав належної оцінки встановленим обставинам та не навів у вироку мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні менш суворого заходу примусу, передбаченого санкцією ч.1 ст. 125 КК України.

Додержання загальних засад призначення покарання, вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч.2 ст. 50 КК України.

Колегія суддів вважає, що указаних вимог закону суд не дотримався.

Основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей. У цій ієрархії право особи на свободу й особисту недоторканність має вищу цінність порівняно з правом власності й іншими речовими правами.

З огляду на викладене, колегія суддів, беручи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, має відповідну освіту, постійне місце проживання, за яким компрометуючі матеріали відсутні, і роботи, за яким виключно позитивно характеризується, раніше не судимий, щиро розкаявся в тому, що не стримався і вдарив потерпілого з відповідних причин, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, цивільний позов не заявлено, зважаючи на громадянську позицію обвинуваченого щодо виявленого бажання вступити в ряди Збройних сил України з метою захисту цілісності та недоторканості держави, приходить до висновку про можливість пом`якшити обвинуваченому покарання, призначивши мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408, з врахуванням ч.2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого ? задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2