Справа № 301/519/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-кп/4806/65/21, за апеляційною скаргою, яку подав засуджений ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 04.04.2018 задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо громадянина України ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України.

Приведено у відповідність із законодавством України вирок Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017 року, яким громадянин України ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до позбавлення волі на строк 8 (вісім) років зі штрафом у розмірі 300000 рублів.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України визначено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років волі без конфіскації майна, зарахувавши йому в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 08 вересня 2016 року до 23 квітня 2017 року включно.

Строк відбування засудженим ОСОБА_6 покарання визначено обчислювати з 08 вересня 2016 року.

Додаткове покарання у виді штрафу в розмірі 300000 рублів, призначене ОСОБА_6 вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017 року, визнано таким, що не підлягає виконанню в Україні.

В ухвалі вказується на те, що ОСОБА_6 , як встановлено вироком суду РФ, вчинив замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі (ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ), що відповідно до законодавства України кваліфікується за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України. При цьому, суд узяв до уваги те, що санкцією ч. 3 ст. 307 КК України не передбачено додаткове покарання у виді штрафу, а тому призначене вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017 додаткове покарання у виді штрафу в розмірі 300000 рублів в Україні виконанню не підлягає. Разом із тим, в ухвалі вказується на те, що оскільки судом РФ не вирішувалось питання про конфіскацію майна засудженого через відсутність відповідного виду покарання у санкції ст. 228.1 КК України, тому при приведенні вироку суду РФ у відповідність із законодавством України немає підстав для того, щоб вважати ОСОБА_6 засудженим до цього виду покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною. Посилається на те, що суд першої інстанції помилково кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки його діяння підпадають під ознаки ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України. При цьому, вважає, що суд повинен був кваліфікувати його дії саме за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України та визначити йому покарання за правилами ч. 2 ст. 68 КК України, тобто половину від максимального строку, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (12 років позбавлення волі), а саме 6 років позбавлення волі. Також зазначає, що суд, зарахувавши йому в строк відбуття покарання період із 08.09.2016 до 23.04.2017 включно, безпідставно не зарахував цей період перебування його під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Просить ухвалу суду першої інстанції змінити, кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України, визначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та зарахувати у строк відбуття ним покарання період з 08.09.2016 до 23.04.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважав законним та обґрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Так, частиною 1 статті 7 КК України передбачено, що громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця із моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Згідно з частиною 3 статті 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережі «Інтернет»), за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років зі штрафом в розмірі 300000 рублів, та зараховано у строку відбування покарання період тримання під вартою з 08 вересня 2016 року до 23 квітня 2017 року включно.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про приведення вироку щодо ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України дійшов до обґрунтованого висновку про те, що діяння, за вчинення яких ОСОБА_6 засуджено вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017, є караними за законодавством України про кримінальну відповідальність і їхня кваліфікація відповідає приписам ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України, тобто закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції помилково кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки його діяння підпадають під ознаки ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017 ОСОБА_6 визнаний винуватим за замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережі «Інтернет»), за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, а не за готування до вчинення цього злочину.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги й те, що питання доведеності вини, дотримання норм процесуального права під час розгляду справи судом, який ухвалив вирок, суворості та несправедливості покарання, не стосуються компетенції суду України, який розглядає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги санкцію ч. 3 ст. 307 КК України та вимоги ч. 2 ст. 68 цього Кодексу, а також те, що згідно з вироком ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, обґрунтовано визначив покарання у виді позбавлення волі саме на строк 8 років.
У зв`язку з чим, апеляційний суд як безпідставні відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України та визначити йому покарання за правилами ч. 2 ст. 68 КК України, тобто половину від максимального строку, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (12 років позбавлення волі), а саме 6 років позбавлення волі.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку тому факту, що санкція ч. 5 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого або довічне позбавлення волі, а санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.
Також, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги й те, що мінімальна межа відповідної санкції за законодавством України складає 9 років позбавлення волі, а вироком суду РФ ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, і дійшов правильного висновку про необхідність застосовування саме цієї межі, врахувавши й те, що покарання у державі виконання вироку не може бути більш тривалим або суворішим, ніж покарання, призначене у державі винесення вироку.
При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене засудженому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, відповідно до ст. 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року та з урахуванням п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України зміні не підлягає.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги положення ч. 5 ст. 610 КПК України, а також те, що санкцією ч. 3 ст. 307 КК України не передбачено додаткове покарання у виді штрафу, дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене ОСОБА_6 вироком Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017 додаткове покарання у виді штрафу в розмірі 300000 рублів не підлягає в Україні виконанню.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку тому, що санкцією ч. 5 ст. 228.1 КК РФ не передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому таке не призначалось, а тому обґрунтовано не застосував його при визначенні ОСОБА_6 покарання в Україні.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, зарахувавши засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання час перебування під вартою з 08.09.2016 до 23.04.2017 включно, не взяв до уваги положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року).
Так, матеріали судового провадження свідчать про те, що ОСОБА_6 перебував під вартою з 08.09.2016 до 23.04.2017 включно.
Також матеріали справи свідчать про те, що 19.12.2020 ОСОБА_6 був доставлений в Україну та по теперішній час знаходиться в місцях ув`язнення як особа, щодо якої проводиться судовий розгляд. При цьому апеляційний суд зазначає, що учасниками судового розгляду не оспорювався час доставлення засудженого ОСОБА_6 в Україну і перебування під вартою на період розгляду апеляційної скарги саме з 19.12.2020.
Частиною 5 статті 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 КПК України будь-які питання, пов`язані з переглядом вироку суду іноземної держави, вирішуються судом держави, в якій ухвалено вирок.
Відповідно до порядку застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України, викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 29.08.2018 (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин в період з 24.12.2015 до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу прямої його дії; якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу зворотної його дії, як такого, що іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України; якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про зарахування засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання періоду його попереднього ув`язнення необхідно зарахувати у строк відбування ним покарання періоди з 08.09.2016 до 23.04.2017 включно, а також із 19.12.2020 до 05.09.2022 включно.
Тому, урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 408 та п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України оскаржувана ухвала в цій частині підлягає зміні.
За таких обставин, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б слугували безумовною підставою для скасування судового рішення із призначенням нового судового розгляду провадження судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Разом із тим, апеляційний суд не бере до уваги доповнення до апеляційної скарги, які подав адвокат ОСОБА_7 , оскільки апеляційну скаргу подав засуджений ОСОБА_6 , а зміст ч. 3 ст. 403 КПК України свідчить про те, що доповнення до апеляційної скарги вправі подавати лише особа, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 610 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав засуджений ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 04.04.2018, якою приведено у відповідність із законодавством України вирок Дзержинського районного суду м. Оренбурга від 24.04.2017 року та визначено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років волі без конфіскації майна, зарахувавши йому у строк відбуття покарання час перебування під вартою з 08 вересня 2016 року по 23 квітня 2017 року включно, змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахувати засудженому ОСОБА_6 до строку відбутого ним покарання період з 08.09.2016 до 23.04.2017 включно та з 19.12.2020 до 05.09.2022 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті ухвалу залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: