Номер провадження: 11-сс/813/159/22
Номер справи місцевого суду: 509/7286/21 1-кс/509/1123/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000730 від 18.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2021 року було задоволено клопотання та накладено арешт на рухоме майно - автомобіль «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з метою збереження слідів кримінального правопорушення, які містяться на вказаному автомобілі залишити його на відповідальне зберігання за адресою: АДРЕСА_1 , із позбавленням права користування та розпорядження майном, до проведення автотехнічної експертизи та скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до негативних наслідків, та не буде відповідати завданням кримінального провадження.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:
-накладаючи арешт на автомобіль, слідчий суддя жодним чином не обґрунтував твердження про те, що арештоване майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України;
-слідчий суддя не встановив підстави, передбачені ч.2 ст.173 КПК України;
-доводи слідчого щодо механізму скоєння ДТП є передчасними, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, які зафіксовані на відеореєстраторі іншого автомобіля, та в матеріалах кримінального провадження відсутні висновки транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз;
-власник автомобіля, на який накладено арешт не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні;
-арешт майна накладений слідчим суддею передчасно, оскільки на момент внесення відомостей до ЄРДР та зверненням до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, у слідчого були відсутні відомості, які свідчили б про вчинення кримінального правопорушення, а саме висновку судово-медичної експертизи про встановлення середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок ДТП.
На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді від 23.12.2021 року про арешт майна скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, надіслав клопотання в якому просив відкласти розгляд справи, оскільки прокурор був завчасно сповіщений про розгляд апеляційної скарги, а тому за згодою учасників провадження, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч.1-3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У клопотанні слідчого зазначено, що 17.12.2021 року біля 09:30 годин на автомобільній дорозі Т16-20 по вул. Черноморській, с. Молодіжне Одеського району Одеської області, автомобіль марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , здійснив наїзд на велосипедиста гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті ДТП гр. ОСОБА_8 отримав перелом кістки правого передпліччя.
З наданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу огляду місця ДТП від 17.12.2021 року, вбачається, що на місці ДТП виявлено та вилучено транспортний засіб автомобіль «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 .
Постановою слідчого від 18.12.2021 року автомобіль «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 було визнано речовими доказом.
Слідчий просить накласти на вилучене майно арешт з метою збереження його в якості речових доказів та проведення експертних досліджень.
Мотивуючи підстави для накладання арешту на зазначений автомобіль, слідчий у клопотанні зазначив, що враховуючи необхідність проведення судових експертиз, які будуть призначені за матеріалами кримінального провадження, необхідності встановлення технічного стану автомобіля та інші обставини ДТП.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що автомобіль міг зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає, що зазначене майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000730.
Положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, оскільки зазначений автомобіль є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому у відповідності до ст.170 КПК України на нього може бути накладено арешт.
Доводи ж апелянта про те, що арешт є недоцільним та не відповідає вимогам закону, за яких його накладено, з огляду на те, що всі слідчі дії, зокрема всі судові автотехнічні експертизи проведені та завершені, апеляційний суд відхиляє як передчасні, адже арешт на відповідний автомобіль було накладено з метою забезпечення збереження речового доказу в межах даного кримінального провадження, а відтак його скасування може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить або унеможливить дослідження цього автомобіля, як речового доказу, чи залучення його до проведення слідчого експерименту або додаткової (комплексної) експертизи.
Крім того, апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що у зв`язку з накладанням арешту на майно порушується права власника такого майна на його володіння з таких підстав.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням слідчого про арешт майна слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні №0000730 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Разом з тим, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України власник майна має право звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.
Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , так як її доводи спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.12.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000730 від 18.12.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4