Справа № 727/4758/20
Провадження № 1-кп/727/127/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження № 0000750 відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Волока Глибоцького району Чернівецької області, українки, громадянки України, з вищою освітою,пенсіонерки, незаміжньої, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

Встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_5 09 квітня 2020 року приблизно о 10.30 год. перебувала по АДРЕСА_1 . Під час вчиненого нею з ОСОБА_6 конфлікту з приводу давньої неприязні до останнього, умисно нанесла ОСОБА_6 один удар відром білого кольору з твердого пластику із гострим кутом дна та невеликою кількістю води всередині, методом прискореного замаху правої руки над головою із подальшим спрямуванням кута дна відра об голову потерпілого, після чого пішла із місця події.
Відповідно до висновку експерта №335 мд від 13.05.2020 року ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин голови зліва, струс головного мозку.
Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті не менш як однократної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення ударів кулаками рук, ногами та пластиковим відром із гострим кутом дна, по строку та обставинам можуть відповідати 09.04.2020 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Враховуючи характер, кількість та локалізацію всіх вищевказаних тілесних ушкоджень, малоймовірним їх виникнення внаслідок падіння з положення стоячи з подальшим співударянням із тупими твердими виступаючими поверхнями.
Згідно з висновком експерта №336 д від 13.05.2020 року, тілесні ушкодження наявні у потерпілого ОСОБА_6 можуть відповідати обставинам, що зазначені ним під час проведення слідчого експерименту.
Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що у неї з сім`єю ОСОБА_8 постійно конфлікти. Вона вилила воду з відра на ОСОБА_6 . Потерпілий вдарив її рукою, копав її ногами, а потім через 40-50 хв. приїхали працівники поліції. ОСОБА_6 погрожував їй, а вона йому не погрожувала. Сусіди бачили як ОСОБА_6 її бив. Інших людей там не було. Цивільний позов потерпілого не визнала.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив суду, що у нього з обвинуваченою є конфлікт з приводу каналізації і люка. 09.04.2020 року він підійшов до обвинуваченої і спокійно сказав, що буде підіймати кришку люка. ОСОБА_5 вилила в нього воду з відра, а він відвернувся. Після цього обвинувачена вдарила відром в ліву сторону його голови. Він сів в автомобіль і поїхав додому. Потім приїхала швидка медична допомога і патрульна поліція. у нього текла кров, тому його відвезли в травмпункт, куди приїхала і поліція. В лікарні по вулиці Фастівській він лікувався дев`ять днів. Свідком вказаних подій був будівельник ОСОБА_9 . Він обвинувачену не бив, не кричав на неї, не погрожував та не лаявся. Заявлений цивільний позов підтримав повністю та просив стягнути з обвинуваченої на його користь моральну шкоду в сумі 30000 грн. та судові витрати за надану правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила суду, що вона є дружиною потерпілого. 09.04.2020 року їй подзвонив чоловік та повідомив, що обвинувачена вдарила його пластиковим відром по голові. Також сказав, що в нього болить голова, тече кров. Вона викликала швидку медичну допомогу та працівників поліції.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив суду, що він повинен був провести роботи по підйому каналізаційного люку. Потерпілий вийшов до обвинуваченої, щоб попередити про роботи. Обвинувачена вилила воду на потерпілого і вдарила його відром по голові. Потерпілий був в крові. Він знаходився на відстані приблизно 10-15 метрів. Після цього, потерпілий відвіз його додому, що зайняло приблизно 5 хв.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив суду, що 09.04.2020 року він був по АДРЕСА_2 . Потерпілий йшов з розбитою головою. Він, потерпілий та майстер були коло люка. Потім зайшли на подвір`я, поговорили, потерпілий разом з майстром поїхали, а він залишився. За кутом він події, які відбувались, не бачив, але почув звук, після чого потерпілий вийшов у крові. Більше він нікого на вулиці не бачив, але на траві валялося біле відро. До воріт ОСОБА_5 було приблизно 10-15 метрів.

Сторона обвинувачення як на докази вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, послалась на наступні процесуальні документи та докази:

- картку виїзду швидкої медичної допомоги №72 від 09.04.2020 року, згідно з якою 09.04.2020 року об 11.02 год. в ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» зареєстровано виклик за адресою АДРЕСА_2 до ОСОБА_6 (т.1, а.п.65-66);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09.04.2020 року, згідно з яким 09.04.2020 року близько 11.00 год. біля подвір`я будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з сусідкою ОСОБА_5 , вона нанесла удар відром по голові, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження (т.1, а.п.105);

- протокол огляду місця події від 28.04.2020 року та фототаблицею до нього, згідно з якими предметом огляду являлась водопровідна стічна канава, яка розташована вздовж проїзної частини дороги по АДРЕСА_2 . На відрізку канави, а саме на стику земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 наявний АДРЕСА_3 , що розташована навпроти будинку АДРЕСА_1 , закидана ґрунтом та різними сторонніми предметами, що перешкоджає руху стічних вод (т.1, а.п.106-112);

- витяг з історії хвороби №4476/298, згідно з яким ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ЧЛШМД з 09.04.2020 року по 18.04.2020 року з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана м`яких тканин голови (оброблена) (т.1, а.п.114);

- протокол огляду предметів від 28.04.2020 року та фототаблицею до нього, згідно з якими оглянуто чоловічу куртку світлого кольору та кофту фіолетового кольору, в яких був одягнений ОСОБА_6 під час конфлікту. На вказаних речах наявні нашарування речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров (т.1, а.п.116-120);

- висновок експерта №335 мд від 13.05.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин голови зліва, струс головного мозку. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті не менш як однократної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення ударів кулаками рук, ногами та пластиковим відром із гострим кутом дна, по строку та обставинам можуть відповідати 09.04.2020 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Враховуючи характер, кількість та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень, малоймовірним їх виникнення внаслідок падіння з положення стоячи з подальшим співударянням із тупими, твердими виступаючими поверхнями (т.1, а.п.125-126);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та відеозаписом до нього, згідно з якими на відеозапису відсутня кінцівка відео (т.1, а.п.127-129);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2020 року за участю свідка ОСОБА_11 та відеозаписом до нього, згідно з яким свідок говорить, що сусідка неправа (т.1, а.п.130-133);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2020 року за участю свідка ОСОБА_12 , відеозапис з технічних причин не вдалося відтворити (т.1, а.п.134-137);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнав на фотознімку №3 особу, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_6 . На фотознімку №3 міститься ОСОБА_5 (т.1, а.п.138-139);

- висновок експерта №336 д від 13.05.2020 року, згідно з яким не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого ОСОБА_6 , за обставин, на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту (т.1, а.п.142-143).

Заслухавши показання обвинуваченої, потерпілого ОСОБА_6 , свідків та дослідивши письмові докази, надані стороною обвинувачення, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження, а позиція прокурора не узгоджується з зібраними по справі доказами і ґрунтується на припущеннях, з наведених нижче підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У цій конституційній нормі відображений принцип законності, який свою подальшу деталізацію знаходить у відомчих нормативно-правових актах, зокрема, такому як Закон України «Про прокуратуру» (ст.3), та у галузевих процесуальних кодексах, зокрема, і в Кримінальному процесуальному кодексі України (ст.9).

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий, суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховного Радою України, вимог інших актів законодавства.

Надаючи особливої уваги принципу законності законодавець відносить його до загальних засад кримінального провадження і у ч.1 ст.7 КПК України прямо вказує, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Дотримання принципу законності у кожному кримінальному провадженні є обов`язком слідчого та прокурора. Недотримання цього фундаментального принципу з боку слідчого та прокурора підриває авторитет до правоохоронної системи, ставить під сумнів зібрані у кримінальному провадженні докази, виключає легітимність прийнятих вказаними службовими особами процесуальних рішень у кожній конкретній справі.

Оцінюючи доводи обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення суд виходить з вимог ст. 94 КПК України, відповідно до якої суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Захисник ОСОБА_4 просив визнати недопустимим протокол огляду місця події від 08.04.2020 року. Він вважає, що вказана слідча дія проводилась одночасно з допитом свідка ОСОБА_11 , в один і той же час слідчим ОСОБА_14 , а тому протокол містить ознаки підроблення.

Дослідивши протокол огляду місця події, а також протокол допиту свідка ОСОБА_11 , судом встановлено, що дійсно огляд місця події був проведений з 11.14 год. по 11.40 год. 08.04.2020 року, в той же, як час допит свідка ОСОБА_11 відбувався, з 11.18 год. по 12.20 год. 08.04.2020 року.

З приводу цих обставин прокурор в судовому засіданні пояснив, що час проведення вказаних слідчих дій, який співпадає між собою свідчить лише про не вірне зазначення його у вказаних протоколах та помилку слідчого.

Стороною захисту не було доведено, що вказані слідчі дії відбувались одночасно, або наприклад, одна з них не була проведена 08.04.2021 року. Суд вважає, що помилка щодо зазначення в протоколі допиту свідка часу початку проведення даної слідчої дії не є істотним порушень вимог кримінального процесуального закону і не є підставою для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом, з підстав зазначених адвокатом. Твердження захисника щодо підроблення протоколу огляду місця події від 08.04.2021 р., суд вважає безпідставними та жодним чином не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Захисник в судовому засідання звертав увагу і на те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.05.2021 р. є недопустимим доказом, у зв`язку з відсутністю будь-якого процесуального документу щодо отримання фото зразків обвинуваченої.

З приводу таких тверджень захисника суд зазначає, що чинним КПК України не передбачено процедури отримання фотознімків особи, яка підлягає впізнанню та яка пред`являється особі, яка її впізнає. КПК України не передбачено також і винесення будь-якого процесуального документу слідчим або прокурором для отримання фотознімків особи, яка підлягає впізнанню.

Частиною 7 ст. 228 КПК України передбачено, що фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.05.2020 року відповідає вимогам ст. 231 КПК України, будь-яких процесуальних порушень під час проведення цієї слідчої дії судом не встановлено, а тому підстав для визнання його недопустимим доказом немає.

Крім того, захисник зазначає що протоколи проведення слідчих експериментів з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є недопустимими доказами, оскільки зміст протоколів не містить будь-якого детального опису обставин, що відтворювались, дій залучених осіб, результатів його проведення. Слідчі експерименти проводились за участю упереджених осіб понятої ОСОБА_15 та статиста ОСОБА_16 , які є підлеглими дружини ОСОБА_6 ОСОБА_10 , яка працює завідувачкою імунологічного відділення ЧОБ СМЕ. А відеозапис слідчого експерименту з ОСОБА_6 обривається ще до початку відтворення ним будь-яких дій.

Дослідивши зазначені вище протоколи слідчих експериментів з додатками до них відеозаписами, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

В судовому засіданні було досліджено протоколи слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . В цих протоколах зафіксовано відтворення обставин події, яка відбулась 28.04.2020 року, що узгоджується з показами учасників слідчих експериментів, які були допитані в судовому засіданні. Щодо тверджень захисника про технічні несправності відеозапису(ів) під час їх відтворення, суд зазначає, що у відповідності до ч.2 ст. 240 КПК України під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. Обов`язку фіксування проведення такої слідчої (розшукової) дії, як слідчий експеримент чинний КПК України не передбачає. Під час розгляду справи в суді також було встановлено, що поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не є її підлеглими працівниками дружини потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_10 , що свідчить про безпідставність тверджень захисника щодо залежності їх від потерпілого або його дружини.

Також суд вважає, що не знайшло свого підтвердження і посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не надано жодного процесуального статусу з огляду на таке. Як вбачається з повідомлення про підозру від 20.05.2020р., воно вручено підозрюваній ОСОБА_5 20.05.2020р., про, що свідчить дата та її підпис на 3 аркуші повідомлення про підозру. Як вбачається з розписки про отримання копії обвинувального акта він також був вручений 20.05.2020р., тобто того самого дня, що і повідомлення про підозру. В судовому засіданні було встановлено, що в обвинувальному акті допущено описку, про, що свідчить 3 аркуш обвинувального акту, де зазначено дату його підписання - 20.05.2020р..
Крім цього, технічна описка, допущена в обвинувальному акті, що не впливає на доведеність чи недоведеність винуватості особи та на суть пред`явленогообвинувачення в цілому, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №653/301/16-к).

Захисник також зазначає, що висновки експерта №335мд та №336д від 13.05.2020 року є недопустимими доказами, оскільки слідчим у порядку, передбаченому КПК України, медичні документи потерпілого, які були надані для проведення експертиз не вилучались.

Суд погоджується із такими доводами сторони захисту про визнання недопустимими доказами висновків експерта №335 мд та №336 д від 13.05.2020 року, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до ч.6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Доступ особи до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, здійснюється в порядку, визначеному законом.

Верховний Суд в постанові від 16.01.2020 року по справі № 754/14281/17 зробив наступний правовий висновок: «Виходячи із законодавчих норм, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК України належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпіла не згодна надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України».

З висновків судово-медичної експертизи №335 мд та №336 д від 13.05.2020 року встановлено, що вони були проведені на підставі наданих органом досудового розслідування медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 №4476/298.

Під час судового засідання було встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 не надавав органу досудового розслідування свою медичну документацію, як про це зазначено в постанові слідчого ОСОБА_14 про призначення судово-медичної експертизи від 27.04.2020р. (т.1, а.с. 123 ).

За клопотанням захисника ОСОБА_4 ухвалою суду від 22.11.2021р. було витребувано з ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» інформацію про те, про те, чи проводилось органом досудового слідства вилучення оригіналу історії хвороби №4476/298 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який лікувався в квітні 2020 року, якщо так то ким саме, коли, чи здійснювався тимчасовий доступ до даних документів в установленому законом порядку. ЗОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» 20.12.2021р. до суду надійшла відповідь про те, що медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_6 №4476/298 була видана слідчому Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_14 на підставі його письмового запиту від 29.04.2020р. та після проведення експертизи була повернута (т.1, а.с. 229-230 ).

В матеріалах кримінального провадженні відсутні будь-які докази тому, що слідчий в порядку, передбаченому главою 15 розділу II КПК України звертався до слідчого судді з клопотанням про отримання тимчасового доступу до документів медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 №4476/298, яка була надана експерту для проведення дослідження.

Оцінюючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що судово- медичні експертизи були проведені не на підставі доказів, зібраних у даному кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому висновки експертизи №335 мд та №336 д від 13.05.2020 року є недопустимими доказами.

Викладені висновки також узгоджуються з позицією Верховного Суду, що міститься в постанові від 18.08.2021 року по справі № 582/445/20.

Витяг з історії хвороби №4476/298, згідно з яким ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ЧЛШМД з 09.04.2020 року по 18.04.2020 року з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин голови (оброблена) (т.1, а.п.114) суд не приймає до уваги як доказ заподіяння потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Згідно з ст. 242 ч.2 п.2 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, тобто ці обставини встановлюються винятково висновком експерта.

Щодо інших тверджень захисника про недопустимість показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суд зазначає, що дані свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань. Підстав сумніватись в правдивості тих показів, що були ними надані немає.

Покази свідка ОСОБА_17 про те, що саме ОСОБА_6 вчиняв відносно ОСОБА_5 неправомірні дії, що після конфлікту у нього не було ніяких пошкоджень, суд не приймає о уваги оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija проти Іспанії» метою мотивування є показати сторонам, що їх почули і, таким чином, це сприятиме тому, щоб вони погодились із рішенням. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту. Проте, обсяг обов`язку мотивування може змінюватися залежно від характеру рішення і має аналізуватись у світлі обставин справи.

Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання («Van de Hurk проти Нідерландів» §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені («Boldea проти Румунії» §30) і була надана конкретна і чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи («Морейра Феррейра проти Португалії (No 2)».

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України настає внаслідок нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Тобто об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується вчиненням протиправних дій у поєднанні із суспільно-небезпечними наслідками тілесними ушкодженнями у потерпілого, а також причинно-наслідковим зв`язком між діяннями та їх наслідками.

В той же час судом встановлено, що належні та допустимі докази доводять лише наявність події нанесення ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 одного удару відром білого кольору з твердого пластику із гострим кутом дна та невеликою кількістю води всередині об голову, однак не доводить отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення під час судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Висновки судово-медичних експертиз визнанні судом недопустимими доказами, а інших будь-яких доказів на підтвердження отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок дій обвинувачуваної сторона обвинувачення не надала.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена судом, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, крім того, що інкримінований злочин був скоєний і обвинувачений є винним у скоєнні цього злочину.

Це означає, що версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які мають стосунок до події.

Наявність обставин, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» також означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Згідно з п. 2 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі і винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, форми вини, мотиву і мети вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Розглянувши кримінальне провадження відповідно до положень ч.1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом те, що в діянні ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 125 КК України.

Отже все вищенаведене дає підстави для висновку про необхідність ухвалення судом відносно обвинувачуваної ОСОБА_5 виправдувального вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 відповідно до ч.3 ст. 129 КПК України суд залишає без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 85, 86, 367, 368, 370, 371, 374, 395 КПК України, суд,

Ухвалив:

ОСОБА_5 визнати невинуватою та виправдати в пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за недоведеністю в її діянні даного складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази по справі:

- чоловічу куртку світлого кольору та кофту фіолетового кольору, які відповідно до постанови від 28.04.2020 року визнано речовими доказами, які згідно з заявою від 04.05.2020 року передані на зберігання ОСОБА_6 , залишити йому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: