Провадження № 1-кп/369/793/22
В И Р О К
іменем України
12.05.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої цивільного позивача ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого цивільного відповідача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003091 від 25 вересня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який має середню освіту, працює офіційно в ГУ ПФУ у Київській області на посаді водія, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

24 вересня 2020 року близько 09:09 год. (більш точного часу органами досудового розслідування не встановлено) водій ОСОБА_13 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в межах населеного пункту м. Вишневе, а саме по вул. Київська в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, зі сторони м. Києва у напрямку с. Святопетрівське, з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху 50 км/год, навпроти будівлі №4-Ж по вул. Київська, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, та неправильно оцінивши дорожню обстановку не слідкував за її зміною, а саме перед зміною напрямку свого руху для перелаштування з правої смуги руху в ліву не переконався, що цей маневр буде безпечним для інших учасників руху, і з метою уникнення зіткнення з попутним транспортним засобом автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який під керуванням водія ОСОБА_14 , рухався попереду, виконував випередження попутного транспорту та перелаштовувався з правої смуги руху в ліву, при цьому водій ОСОБА_13 застосувавши екстрене гальмування з виворотом рульового керма вліво перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав у смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення передньою частиною автомобіля з мотоциклом марки «ZONGSHEN ZS200GY-A», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному напрямку, а саме по вул. Київська зі сторони с. Святопетрівське у напрямку м. Києва.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «ZONGSHEN ZS200GY-A», реєстраційний номер НОМЕР_4 , потерпіла ОСОБА_11 , отримала тяжкі тілесні ушкодження та з місця пригоди була госпіталізована до лікарні.

Згідно висновку експерта №212/Д від 11 грудня 2020 року, у ОСОБА_11 малася краніо-скелетна травма: - відкрита проникаюча черепно-мозкова травма: забійна рана лівої тім`яної ділянки, підапоневротична гематома м`яких тканин тім`яної ділянки, вдавлений уламковий перелом задніх відділів лівої тім`яної кістки, забій головного мозку, пневмоцефалія; - закритий перлом лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків; - закритий перелом ості, тіла, акроміального відростку лівої лопатки; - закритий перелом основи І п`ясної кістки правої кисті; - різано-рвана рана лівої гомілки, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_13 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме п.п.: 1.3. (Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими); 1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); 2.3 «б» (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); 12.1 (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним); 12.9 «б» (Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил), а також вимоги горизонтальної розмітки «1.3» (подвійна суцільна лінія, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію перетинати забороняється) розділу 34 ПДР України.

Порушення водієм ОСОБА_13 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.9 «б» та горизонтальної розмітки «1.3» розділу 34 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Таким чином, ОСОБА_13 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, в частині цивільного позову частково, зазначивши, що потерпілій на лікування відшкодував в порядку 90 тисяч грн, оскільки на той час для нього було важливим відновлення здоров`я потерпілої, то давав гроші на лікування, моральну шкоду визнає частково, витрати на професійну допомогу в заявленому в позові розмірі не визнає. При цьому, в судовому засіданні просив вибачення у потерпілої та пояснив, що за обставин викладених у обвинувальному акті він дійсно спричинив потерпілій ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, а саме їхав на роботу, при цьому, рухався в правій смузі зі швидкістю 70-80 км/год, попереду нього їхав автомобіль Мерседес-Бенз Спрінтер, з вантажем 3 т, що підтвердив на місці водій, не ввімкнувши поворот почав виконувати випередження попутного транспорту та перелаштовувався з правої смуги руху в ліву, де він був вже посередині, після чого він - водій ОСОБА_13 , застосував екстрене гальмування та його машину понесло на смугу зустрічного руху, де він уникнув зіткнення з двома автомобілями, і вже біля бардюру, коли зупинився здійснив зіткнення з мотоциклом на якому в якості пасажира їхала потерпіла ОСОБА_11 . Відразу після аварії викликав швидку допомогу, так як з потерпілої спав шлем і вона вдарилась головою, в подальшому фінансово допомагав потерпілій для її реабілітації, в самий перший день витратив 9 тисяч грн, в подальшому йому говорив, що купувати ОСОБА_16 цивільний чоловік потерпілої, він передавав йому гроші, скидав на картку, йому давали розписки або чеки, гроші давав на усе, що говорили, окрім, як ОСОБА_16 попросив гроші на квартплату, то він відмовив йому і перестав підтримувати зв`язок. Страхову компанію не залучав так, як йому сказали, що потрібно рішення суду, а для нього було головне те, щоб потерпіла швидко видужала. Вважає, що він не є належним відповідачем в частині відшкодування витрат, оскільки його відповідальність застрахована, належним відповідачем є СК «Альфа Гарант». Цивільний поліс в нього був діючим, транспортний засіб мопед страхова оглядала, його під розписку забрав цивільний чоловік потерпілої. В судових дебатах та під час проголошення останнього слова просив його суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що того дня їхали на мотоциклі на роботу із м. Вишневе в с. Святопетрівське разом із цивільним чоловіком ОСОБА_15 , близько 09:00 год. ранку 24 вересня 2020 року. Зупинилися на світлофорі, попереду, в цей час, стояла вантажівка, коли загорілось зелене світло світлофора, вони об`їхали вантажівку, та поїхали далі по крайній правій смузі, після чого потерпіла почула звуки і втратила свідомість. Отямилась вже у лікарні, згодом її перевезли до іншої лікарні для проведення операції, оскільки мала перелом ключиці, перелом правого пальця та тріснута лопатка. Станом на день судового розгляду вона не відновилась, за період лікування, зазнала значних матеріальних втрат, при цьому, враховуючи стан здоров`я, все ще не може почати працювати, готується ще до одної операції. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_13 декілька разів відвідував її у лікарні, привозив медикаменти та відшкодував частину коштів. Стверджує, що до сих пір боїться їхати транспортом, у зв`язку з аварією, що відбулась. Про цивільний поліс обвинуваченого не знала. В частині призначення покарання обвинуваченому потерпіла підтримала думку прокурора, просила позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами, заявлений цивільний позов просила задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що того дня близько 08 год. разом з потерпілою рухались по вул. Київській в напрямку м. Вишневе зі швидкістю близько 50-60 км/год, проїжджаючи світлофор, їхавши в крайній правій смузі, побачив як на них прямує автомобіль чорного кольору, проте уникнути зіткнення не мав можливості, відбулось зіткнення. Обвинувачений кошти на лікування відшкодовував, йому передавались розписки і чеки, були випадки, коли кошти давав без розписок і квитанцій. Обвинувачений приходив до лікарні для зустрічі з ним. Мотоцикл знаходиться в гаражі обвинуваченого, відповідно там і оглядався.

У судовому засіданні прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_13 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Також, просив вирішити питання про долю речових доказів та судових витрат. Цивільний позов обвинуваченої просив задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_9 в частині призначення покарання обвинуваченому підтримала думку прокурора, заявлений цивільний позов просила задовольнити. При цьому, стверджувала, що потерпіла зазнала значних фізичних та моральних страждань, частину витрат обвинувачений вже відшкодував, а саме на суму 54000 грн, тому вони не включені до матеріальних витрат, проте потерпіла потребує проведення ще однієї операції витрати на майбутнє, що підтверджується висновком огляду нейрохірурга ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка». Поряд з цим, вважає обвинуваченого належним відповідачем, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним, тому потерпіла на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги безпосередньо до обвинуваченого, при цьому послалась на висновок Верховного Суду, викладений в Постанові від 31 березня 2021 року (справа №297/2187/19).

Представник потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні доводи потерпілої підтримала та поданий нею та потерпілою цивільний позов просила задовольнити у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просив врахувати що вчинений злочин є необережним, обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, на утриманні в нього перебуває мати пенсіонерка, добровільно відшкодував завдані ним збитки, його відповідальність застрахована, тому просив визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Вважав обвинуваченого неналежним відповідачем в частині відшкодування завданої шкоди, пославшись на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа № 755/18006/15-ц ( провадження № 14-176 цс 18).

Стверджував, що загальна сума виплачених ОСОБА_13 витрат потерпілій становить 74694,40 грн, тобто різниця між понесеними фактичними матеріальними збитками потерпілої і виплаченими обвинуваченим становить 1803,78 грн. Зазначив, що заявлена моральна шкода та витрати на правничу допомогу нічим не підтверджено.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому відповідно до обвинувального акту кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, окрім повного визнання ним вини підтверджується наступними поданими до суду та безпосередньо дослідженими судом доказами, у тому числі в частині заявленого цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме:

-витягом з ЄРДР від 25 вересня 2020 року, правова кваліфікація правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України за фактом ДТП (т. 1 а.п. 102-103,104-105);

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24 вересня 2020 року, згідно з яким об`єктом огляду була дорога від с. Святопетрівське до м. Київ по вул. Київська, зі схемою до протоколу, ілюстративною таблицею та фотографіями (т. 1 а.п. 107 115);

-протокол огляду речей і документів (перегляд відеозапису, що міститься на «CD-R» диску) від 16 жовтня 2020 року , з доданим CD-R диском на якому міститься відеозапис місця ДТП, який за клопотанням сторін в судовому засіданні не досліджувався (т. 1 а.п. 117 130, 131);

-протокол огляду речей і документів (перегляд відеозапису, що міститься на «CD-R» диску) від 03 грудня 2020 року, з доданим CD-R диском на якому міститься відеозапис відеофайл «VID-20201203-WA0038.MP4» долучений свідком ОСОБА_14 до протоколу допиту, як свідка від 03 грудня 2020 року, який за клопотанням сторін в судовому засіданні не досліджувався (т. 1 а.п. 133 137, 138);

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу мотоцикл марки «ZONGSHEN ZS200GY-A», днз НОМЕР_5 , згідно з яким власником транспортного засобу є ОСОБА_17 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_15 (т. 1 а.п. 140);

-акт огляду водія ОСОБА_15 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківка за результатами тестування на алкоголь на приладі Drager Alcotest 6820 (прилад № ARLH-0163, принтер № ARLJ-0580), згідно з якою в крові останнього виявлено 0,00 проміле алкоголю (т. 1 а.п. 142);

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки « MERCEDES-BENZ SPINTER 311 CDI», днз НОМЕР_3 , згідно з яким власником транспортного засобу є ОСОБА_18 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 145);

-поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/779593 на автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPINTER (311, 312, 313, 315, 318», днз НОМЕР_3 , страхувальник ОСОБА_19 , строк дії з 26 травня 2020 року по 25 травня 2021 року (т. 1 а.п. 146);

-акт огляду водія ОСОБА_14 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківка за результатами тестування на алкоголь на приладі Drager Alcotest 6820 (прилад № ARLH-0163, принтер № ARLJ-0580), згідно з якою в крові останнього виявлено 0,00 проміле алкоголю (т. 1 а.п. 147);

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , згідно з яким власником транспортного засобу є ОСОБА_13 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 148);

-акт огляду водія ОСОБА_13 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківка за результатами тестування на алкоголь на приладі Drager Alcotest 6820 (прилад № ARLH-0163, принтер № ARLJ-0165), згідно з якою в крові останнього виявлено 0,00 проміле алкоголю (т. 1 а.п. 149);

-поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2824707 на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , страхувальник ОСОБА_13 , строк дії з 17 лютого 2020 року по 16 лютого 2021 року (т. 1 а.п. 141);

-вимога про судимість від 13 грудня 2020 року на ім`я ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 150);

-характеристика керуючого справами Виконавчого комітету Вишневої міської ради № 265 від 07 грудня 2020 року видана ОСОБА_13 (т. 1 а.п. 151);

-довідка начальника ГУ ПФУ у Київській області та голови Київської ППО організації працівників ПФУ від 10 вересня 2021 року № 2186 (т. 1 а.п. 225 т.1);

-висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 06 жовтня 2020 року № СЕ-19/111-20/47446-ІТ, згідно з яким рульове керування, система робочого гальма, елементи підвіски автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходяться в працездатному стані, з довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні на загальну суму 1634,50 грн (т. 1 а.п. 156, 157-160);

-висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 06 жовтня 2020 року № СЕ-19/111-20/47454-ІТ, згідно з яким рульове керування, система робочого гальма, елементи підвіски мотоцикла марки «ZONGSHEN ZS200GY-A», днз НОМЕР_5 , на момент огляду, знаходяться в працездатному стані, з довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні на загальну суму 1634,50 грн (т. 1 а.п. 162, 163-165);

-висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 19 жовтня 2020 року № СЕ-19/111-20/47452-ІТ, згідно з яким в заданій дорожній ситуації видимі сліди гальмування залишені підвіски автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , на місці пригоди відповідають швидкості 82-85,6 км/год, з довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні на загальну суму 1634,50 грн (т. 1 а.п. 168, 169-170);

-висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи від 19 листопада 2020 року № СЕ-19/111-20/51978-ІТ, згідно з яким, на ділянці дороги в місці ДТП обмеження швидкості руху 50 км/год, в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом марки «ZONGSHEN ZS200GY-A», днз НОМЕР_5 , водій мотоцикла марки «ZONGSHEN ZS200GY-A», днз НОМЕР_5 , не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , з довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні на загальну суму 2615,20 грн (т. 1 а.п. 175, 176-181);

-висновок експерта №212/Д від 11 грудня 2020 року КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» за результати проведення судово-медичної експертизи стосовно ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_11 , згідно з яким останній спричинені тяжкі, середнього ступеня та легкі тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 183-184);

-акти виконаних робіт від 08 січня 2021 року про виконання договору про надання правової допомоги від 05 січня та 14 червня 2021 року (т.1 а.п. 51, 202), прибутковий касовий ордер та квитанція (т. 1 а.п. 200, 201);

-товарний чек, видаткова накладна, розписки, квитанції в обґрунтування цивільного позову (т. 1 а.п. 55-70, 203-213);

-результати огляду нейрохірурга від 23 січня 2021 року ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ДОБРОБУТ ПОЛІКЛІНІКА» з доданою калькуляцією послуг станом на 21 грудня 2020 року та на 25 січня 2021 року (т. 1 а.п. 71-72,73,74).

Вказані докази, які були безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, в силу статей 85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, достовірними та достатніми, такими, що взаємодоповнюють один одного, достовірно та поза розумним сумнівом, як того вимагають норми КПК України, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому суд, вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, у тому числі доказів в обґрунтування, заявленого цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, виходить з принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги викладене, суд вважає безспірно встановленим те, що всі процесуальні дії по збиранню доказів по даному провадженню, які були досліджені судом, були проведені у спосіб, з дотриманням порядку і на підставах, передбачених процесуальним законом з дотриманням загальних засад кримінального провадження, які гарантують права і свободи людини та громадянина.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів з точки зору достатності й взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_13 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

У п. 3 зазначеної постанови вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні матір пенсійного віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також враховує те, що обвинувачений в добровільному порядку відшкодовував шкоду потерпілій на лікування.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Щире каяття обвинуваченого характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Крім того, суд обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , згідно з ч. 2 ст. 66 КК України визнає вчинення кримінального правопорушення вперше.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_13 , покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано дії останнього у виді позбавлення волі, яке дорівнює його мінімальній межі та не призначає додаткове покарання у виді позбавлення права керування, яке є альтернативним.

Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винуватого ОСОБА_13 та інші обставини справи, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України, звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

При вирішенні питання про не призначення обвинуваченому ОСОБА_13 додаткового покарання, яке в даному випадку є факультативним, суд враховує як особу обвинуваченого, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим ПДР у звичайній дорожній обстановці. При цьому, суд враховує насамперед поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який активно брав участь в лікуванні та реабілітації потерпілої, відразу після ДТП, що свідчить про його небайдужість, жалкування про вчинене, співчуття потерпілій та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Також, суд враховує клопотання начальника ГУ ПФУ у Київській області та голови Київської ППО організації працівників ПФУ про те, що обвинувачений ОСОБА_13 працює в ГУ ПФУ у Київській області на посаді водія, до своїх обов`язків відноситься відповідально, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, ця робота є єдиним джерелом його доходу, на його утриманні перебуває мати-песіонерка, у зв`язку з чим колектив просить не позбавляти останнього права керувати транспортними засобами.

Тобто, робота обвинуваченого ОСОБА_13 нерозривно пов`язана з керуванням транспортним засобом, а позбавлення його спеціального права, на думку суду, ускладнить пошуки нової роботи та вирішення побутових питань, в умовах складної епідеміологічної ситуації та воєнного стану в країні на день ухвалення судового рішення.

Призначене ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, без застосування додаткового покарання є необхідним і достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових злочинів, є домірним скоєному, відповідає меті покарання та жодним чином не порушує права потерпілої.

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і відшкодування моральну (немайнову) шкоду.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року із змінами та доповненнями (далі Закон №1961-IV).

Повертаючись до обставин цієї справи, слід зазначити, що цивільним позивачем - потерпілою ОСОБА_11 та її представником було заявлено цивільний позов до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_13 про відшкодування витрат на професійну допомогу на суму 18 000 грн, матеріальну шкоду 125 045,67 грн та моральну шкоду 200 000 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з того, що як вбачається матеріалів кримінального провадження цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_13 , в момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа Гарант», про що свідчить наданий суду поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2824707 на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , страхувальник ОСОБА_13 , строк дії з 17 лютого 2020 року по 16 лютого 2021 року.

Звідси, суд наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, в даному конкретному випадку ТДВ СК «Альфа Гарант».

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Суд, зауважує, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2824707 на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», В2, днз НОМЕР_2 , страхувальником якого є обвинувачений ОСОБА_13 , страхова сума на одного потерпілого складає: шкоду завдану життю/здоров`ю 260 000 грн, майну 130 000 грн.

Як вбачається з матеріалів провадження та пояснень сторін в судовому засіданні, ні потерпіла ОСОБА_11 , ні її представники з відповідною заявою до страховика про здійснення страхової виплати (відшкодування) протягом встановленого законом строку не звертались.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої ОСОБА_11 та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої причини, вона може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Відповідно до положень ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Враховуючи наведе вище, беручи до уваги, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_11 понесла моральні і фізичні страждання, у зв`язку із ДТП та понесла матеріальні витрати, як зазначає остання в цивільному позові на суму 125 045,67 грн, в підтвердження чого надала квитанції, товарний чек, видаткова накладна тощо на придбання ліків та проведення медичних досліджень, вказаний цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому, суд відмовляє у відшкодуванні матеріальної шкоди, згідно з заявленим цивільним позовом у повному обсязі в цій частині, у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, відповідно доводи потерплої та її представника про те, що право потерплої на відшкодування шкоди її заподіювачем є обсолютним є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положеннями ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною поведінкою щодо неї самої, чи знищенням її майна.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

При цьому, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Як вбачається з цивільного позову, у тому числі з пояснень потерпілої та її представників у судовому засіданні, стягнення моральної шкоди обґрунтовано тим, що потерпіла почала сильно нервувати, в неї постійно болить голова, вона не могла спокійно спати вночі, боялася їздити на автотранспорті та змушена була користуватися послугами таксі, що викликало суттєві незручності у пересуванні.

Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV).

Тому відповідальність за заподіяну позивачу потерпілій ОСОБА_11 моральну шкоду, яка полягає в її моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути стягнуто з останнього та відповідно співмірно ним компенсовано.

У зв`язку з цим, суд бере до уваги доводи потерпілої ОСОБА_11 та погоджується з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, потерпілій завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого вона дійсно зазнала моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, душевних стражданнях, вимушеній зміні звичайного способу життя під час амбулаторного та стаціонарного лікування. З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.

При цьому, суд враховує, що в судовому засіданні ні цивільним позивачем ОСОБА_11 , ні її представниками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , належним чином не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення цивільному позивачу завдано моральну шкоду саме такого розміру, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди у розмірі вказаної в цивільному позові.

Увалюючи рішення в частині відшкодування шкоди суд враховує позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження №14-95цс20, а також позиції Верховного Суду на які посилаються сторони в обґрунтування своїх доводів.

Твердження представника потерпілої про необхідність стягнення з обвинуваченого витрат на майбутнє, у зв`язку з тим, що потерпіла потребує проведення ще однієї операції, що підтверджується висновком огляду нейрохірурга ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» є безпідставними та такими, що суперечить вимогам цивільного законодавства, а саме загальним положенням інституту відшкодування шкоди в частині того, що понесені збитки мають бути реальними та підтвердженими документально.

Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При цьому, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з договору №05/01/21-01 від 05 січня 2021 року між цивільним позивачем потерпілою ОСОБА_11 та Адвокатським об`єднанням «Чудовський та партнери» укладено договір про надання правової допомоги.

З цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_10 (ордер серії КС №63876 від 18 січня 2021 року), видно, що розмір витрат на правничу допомогу становить 18 000 грн. Разом тим, в судовому засіданні представником потерпілої ОСОБА_9 (ордер серії КС №799665 від 03 лютого 2021 року) надано акт виконання робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 05 січня 2021 року, згідно з яким проміжкова сума, наданої правової допомоги Адвокатським об`єднанням «Чудовський та партнери» станом на 17 березня 2021 року складає 12 500 грн.

Крім того, у підтвердження понесення витрат на правничу допомогу подані представником потерпілої акт виконання робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 14 червня 2021 року, додано прибутковий касовий ордер № 314 від 14 червня 2021 року та квитанція до прибуткового ордера № 314 від 14 червня 2021 року про сплату потерпілою ОСОБА_11 за договором про надання правової допомоги грошової суми у розмірі 12 500 грн (т.1 а.п. 47-50, 51, 52, 200, 201, 202).

Таким чином, суд бере до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки суду надано письмові докази, які підтверджують здійснення потерпілою відповідних витрат лише на суму 12 500 грн.

Ухвалюючи таке рішення суд враховує позицію викладену в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосувалися.

Долю речових доказів суд вирішує, згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_13 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_6 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу на суму 12 500 грн.

В решті позовних вимог потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_10 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави в рахунок відшкодування витрат за проведення експертиз на загальну суму 7518,70 грн, а саме:

-вартість судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-20/47446-ІТ від 06 жовтня 2020 року) на суму 1634,50 грн;

-вартість судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-20/47454-ІТ від 06 жовтня 2020 року) на суму 1634,50 грн;

-вартість судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-20/47452-ІТ від 19 жовтня 2020 року) на суму 1634,50 грн;

-вартість судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-20/51978-ІТ від 19 листопада 2020 року) на суму 2615,20 грн.

Речові докази:

-автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», днз НОМЕР_2 , який перебуває на відповідальному зберіганні ОСОБА_13 залишити в розпорядженні останнього;

-мотоцикл марки «ZONGSHEN ZS200GY-A», днз НОМЕР_5 , який перебуває на відповідальному зберіганні власника залишити в розпорядженні останнього;

-оптичний носій «CD-R» з відеофайлом «14080007.AVI» на якому міститься відеозапис, який відображає обставини розвитку ДТП, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;

-оптичний носій «CD-R» з відеофайлом «VID-20201203-WA0038.MP4» на якому міститься відеозапис, який відображає обставини розвитку ДТП, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1