У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород у кримінальному провадженні №0000350 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Вишково, Хустського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого виконавчим директором Якимівського кар`єру у Вінницькій області, раніше не судимого,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000350 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці із покладенням на ОСОБА_3 наступних обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою; залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду в нічний період доби з 22:00 год. до 07:00 год.; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Закарпатською обласною прокуратурою здійснюється підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000350 від 08.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

Зокрема, в клопотанні зазначається, що ОСОБА_3 , обіймаючи посаду генерального директора ПрАТ «Хустський кар`єр», будучи службовою особою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умислю і цілеспрямовано, використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи що з 11.01.2017 Державна служба геології та надр України наказом № 5 зупинила дію спеціального дозволу №801 від 20.02.1997 па видобуток андезиту, а з 20.02.2017 взагалі сплив строк її дії, а також термін дії Акту гірничого відводу з метою видобування андезиту Західної та Центральної ділянок Рокосівського родовища Закарпатської області також закінчився 20.02.2017, приймав розпорядчі рішення, чим самим продовжив роботу ПАТ «Хустський кар`єр», що призвело з 11.01.2017 по 31.08.2017 до незаконного видобування шляхом вибухів з Центральної та Західної ділянки Рокосівського родовища у с. Рокосово, Хустського району Закарпатської області корисних копалин - андезиту, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.

ОСОБА_3 обіймаючи посаду генерального директора ПрАТ «Хустський кар`єр», будучи службовою особою, оскільки відповідно до Контракту на нього покладені організаційно-розпорядчі функції, реалізуючи свій злочинний умисел на видобування корисних копалин загальнодержавного значення шляхом проведення буро-вибухових робіт, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно і цілеспрямовано, у період часу з 11.01.2017 по 31.08.2017, в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст.ст. 16, 19, 23, 24 Кодексу України про надра, здійснив всі необхідні дії, спрямовані на незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, та користування надрами ПрАТ «Хустський кар`єр» у період зупинення, а потім закінчення дії спеціального дозволу № 801 від 20.02.1997 на видобуток андезиту.

Так, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що дія спеціального дозволу № 801 від 20.02.1997 на видобуток андезиту закінчилась, він видав та власноручно підписав як генеральний директор ПрАТ «Хустський кар`єр» 8 (вісім) актів приймання-здачі викопаних буро-вибухових робіт. При цьому. ОСОБА_3 , бажаючи приховати вчинюваний ним злочин, умисно не проінформував директора філії «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод»», яке викопувало ці роботи, про те, що на той час дія спеціального дозволу № 801 від 20.02.1997 на видобуток андезиту закінчилась.

У той же час, службові особи філія «Карпативибухпром» ДП «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод»», будучи необізнаними про злочинні наміри ОСОБА_3 виконуючи свої господарські зобов`язання за договором від 20.12.2016 № 4/17, виконали буровибухові роботи на Рокосівському родовищі, видобувши згідно вказаних актів здачі-прийняття робіт андезиту у загальному об`ємі 73 013 м. куб.

При цьому ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді генерального директора ПрАТ «Хустський кар`єр», мав реальну можливість та як керівник підприємства був зобов`язаний вчинити дії щодо припинення та недопущення робіт по видобуванню корисних копалин загальнодержавного значення шляхом вибуху під час закінчення дії спеціального дозволу № 801 від 20.02.1997.

Досудовим розслідуванням встановлено, що розмір шкоди (збитків), внаслідок самовільного користування надрами (під час зупинення дії спеціального дозволу па користування надрами № 801 від 20.02.1997) ПАТ «Хустський кар`єр», розташованого у Промзоні, 1, с. Рокосово Хустського району Закарпатської області, у період з 11 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року, складає 164 950 970,00 грн..

Прокурор зазначає, що таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України, тобто у незаконному видобуванню корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене шляхом вибуху.

У клопотанні вказано, що викладені обставини дають підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується комплексом зібраних в ході досудового розслідування доказів, а саме: показами свідків, актами приймання-здачі виконаних буровибухових робіт, розрахунків Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, висновком інженерно-екологічної експертизи, та іншими зібраними в ході проведення досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

В ході досудового розслідування ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, який в подальшому продовжено до 19.08.2022.

Прокурор зазначає, що на даний час у вказаному провадженні проводиться підготовче судове засідання, письмові докази не досліджувались, свідки не допитані, а тому ризики, якими керувався суд при обранні такого запобіжного заходу як домашній арешт, не зменшились та не припинили існувати, а отже наявні підстави для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Посилається на те, що під час досудового розслідування встановлено та підтверджується наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, яким обґрунтовується необхідність у обранні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підтримав із підстав, зазначених у ньому та просив задовольнити. Послалася на існування зазначеного у клопотанні ризику. Зазначив, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаному ризику.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора заперечив. Вказав, що він працює виконавчим директором Якимівського кар`єру у Вінницькій області та інколи йому потрібно їздити у Вінницьку область по роботі, у зв`язку із чим має необхідність покидати місце свого проживання на певний період. Зазначив, що не буде нікуди втікати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу заперечив. Вважає, що таке не відповідає вимогам КПК України та не містить обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Обвинувачений на виклики з`являється, не порушує умов застосованого до нього ухвалою слідчого судді запобіжного заходу. Вважає, що якщо до обвинуваченого буде застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то це порушить його право на працю, оскільки йому потрібно близько восьми годин, щоб доїхати до Вінницької області, де він працює виконавчим директором, та він не може керувати підприємством дистанційно. Вказав, що не було надано доказів, що обвинувачений буде ухилятися від суду.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК України.

Так, згідно ч.3 ст. 315 КПК України, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Як вбачається з обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, на підставі зібраних доказів ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України, тобто у незаконному видобуванні корисних копалин загально-державного значення вчинене шляхом вибуху
Крім цього, обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, підтверджується тим, що прокурором зібрано докази, на його думку, достатні для того щоб звернутись з до суду обвинувальним актом, її також перевіряв слідчий судді раніше при застосуванні запобіжного заходу.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд дійшов наступних висновків.
Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання Так, злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.
Суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Таким чином прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в лікарів психіатра та нарколога психо-наркологічного відділення не лікується, згідно характеристики виданої депутатам Хустської міської ради Закарпатської області ОСОБА_6 за №1295/02-22 зі слів сусідів за роки проживання проявив себе як не конфліктна, не схильна до спілківання людина, за період проживання скарг від сусідів на нього не надходило, проживає разом із сім`єю з дружиною та має трьох дітей, за свідченнями сусідів працьовитий, досить ввічливий
Враховуючи сукупність наведених обставин, особу обвинуваченого, та те, що прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме в нічний час.

Суд, розглядаючи можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та запобігти наведеним вище ризикам.

Доводи сторони захисту про відсутність зазначених ризиків не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу. Будь-яких інших даних, які б безумовно свідчили про те, що домашній арешт не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено і стороною захисту беззаперечно не доведено.
Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний дотримується належної процесуальної поведінки, з`являється на всі виклики, покладених на нього обов`язків не порушував, не свідчить про відсутність зазначених ризиків, а навпаки вказує на те, що застосований запобіжний захід є таким, що достатньою мірою гарантує виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та забезпечує його належну поведінку у кримінальному провадженні. Виконання покладених обов`язків є обов`язковим для особи, щодо якої вони застосовані, а їх виконання обвинуваченим не свідчить про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу.
Стороною захисту було зазначено, що в обвинуваченого може виникнути необхідність поїхати за місцем його роботи у Вінницьку область, так як ОСОБА_3 працює виконавчим директором Якимівського кар`єру у Вінницькій області.

При цьому суд зазначає, що у разі необхідності виїзду обвинуваченого у Вінницьку область по роботі Якимівського кар`єру у Вінницькій області, обвинувачений може завчасно звернутися із обґрунтованим клопотанням про надання йому дозволу на такий виїзд до суду, із зазначенням часу такого.
Так, Інструкцією про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 13.07.2016 № 654, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2016 р. за № 1087/29217, у пункті 2 розділу ІІІ передбачено, що поліцейський, якому доручено здійснювати безпосередній контроль за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого повідомляє підозрюваного, обвинуваченого про необхідність інформування органу Національної поліції про наміри залишити житло в заборонений час, зокрема при отриманні виклику слідчого, прокурора, судового виклику; відлучення з дозволу слідчого, прокурора або суду; хворобу, виникнення стихійного лиха тощо.

У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання згаданим ризикам, враховуючи, що підозрюваний має постійне місце проживання, вважаю, що до останнього слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце свого проживання в певний час доби, а саме, з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв., поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до прокурора, суду за першим викликом; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання.

Частиною 6 ст.181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176-178, 181, 315, 331, 372, 395, КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , - задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, заборонивши йому залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду, в певний період доби, а саме, з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. наступної доби.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, у відповідності до ч. 5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:
- прибувати до прокурора, суду за першим викликом;
- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання.
Встановити строк дії ухвали та строк дії запобіжного заходу - до 14 жовтня 2022 року (включно).
Строк дії обов`язків, покладених судом, встановити до 14 жовтня 2022 року (включно).
Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
Ухвалу для негайного виконання надіслати в органи Національної поліції за місцем проживання (перебування) обвинуваченого.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1