Справа № 215/6628/20
УХВАЛА

26 липня 2022 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження 0001017 від 09.10.2020 про обвинувачення ОСОБА_5 , 1986 р.н., в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вищевказаному кримінальному провадженні.
У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . В обґрунтування клопотання посилається на тяжкість і значну суспільну небезпеки злочину, вчиненого з застосування насильства щодо близького родича, корисливого мотиву його вчинення, сувору міру покарання, похилий вік потерпілої, негативні характеризуючі данні про його особу, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, і ухилення від суду .

Захисник і обвинувачений в судовому засіданні заперечували щодо клопотання прокурора, вказує на відсутність ризиків і тривалий час перебування обвинуваченого під вартою .

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Згідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Крім того, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., згідно якої особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

На думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися та є актуальними.
Так, ОСОБА_5 як і раніше обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти життя особи, що спричинило загибель людини і за яке передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, неодружений і міцних соціальних зв`язків не має, що свідчить про існування ризику ухилення обвинуваченого від явки до суду з метою уникнення від можливого суворого покарання .
Крім цього, обвинувачений не працює, постійного джерела доходу не має, обвинувачується за вчинення злочину, скоєного з корисливою метою, що в сукупності з іншими обставинами свідчить про існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення з метою відшукання коштів для прожиття.
Тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Доводи сторони захисту , на думку суду, є недостатніми для зміни запобіжного заходу. При цьому, суд зазначає, що тривалий час розгляду справи повязаний з її складністю.
Враховуючи наведені вище обставини, інтереси правосуддя та зважаючи на значний суспільний інтерес до такої категорії справ, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів згідно до положень ч.3 ст.331 КПК України.
Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 23 вересня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом пяти днів з моменту проголошення .
Суддя: