Справа № 760/6018/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2407/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України.
Під час судового засідання в порядку ст. 331 КПК України прокурором заявлено клопотання, в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зазначив що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, обвинувачені вину не визнають, є громадянами Туркменістану, на території України міцних соціальних зв`язків не мають.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 рокупродовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до 15.07.2022 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою, вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України. не зменшились,оскільки обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, переховуватися від суду. Судом також враховано дані про особи обвинувачених, які є громадянами Туркменістану та мають міцні соціальні зв`язки саме на території цієї держави, в Україні обвинувачені не мають місця реєстрації, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які б свідчили, що обвинувачені до затримання мали постійне джерело доходу. У зв`язку з викладеним, судом не встановлено підстав для застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисники просить ухвалу місцевого суду скасувати в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та змінити обвинуваченому ОСОБА_9 обраний запобіжний захід на домашній арешт у нічний період доби за адресою: АДРЕСА_1 та покласти обов`язок носіння електронного засобу контролю, та обвинуваченому ОСОБА_8 на домашній арешт у нічний період доби за адресою: АДРЕСА_2 та покласти обов`язок носіння електронного засобу контролю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказують на відсутність існування доведених ризиків, на не дослідження судом у повному обсязі тих обставин, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , раніше не судимі, мали посвідки на тимчасове проживання в Україні, наявність у них постійного місця проживання, наявність родин та малолітніх дітей, позитивні характеристики, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків на території України..

Вказують також на тривалість перебування обвинувачених під вартою, хоча їх винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень не встановлена, а суворість можливого покарання не може бути причиною тримання під вартою.

Також вважають, що судом не враховано , що ОСОБА_9 одружений на громадянці України ОСОБА_11 з якою має спільну малолітню дитину, дружині та її матері на праві власності належить квартира в м. Києві, де вони з обвинуваченим проживали. Обвинувачений має позитивну характеристику з місця навчання, до затримання працював кур`єром у кур`єрській службі «Убер» та мав постійне джерело доходів, а обвинувачений ОСОБА_8 має цивільну дружину, громадянку України ОСОБА_12 , з якою виховують малолітню дитину. ОСОБА_12 на правах власності належить квартира в м. Києві, де вони з ОСОБА_8 проживали. ОСОБА_8 навчався на магістратурі «Національного транспортного університету» та був відрахований за невиконання умов договору та навчального плану, однак мав позитивні характеристики, а тому зміна запобіжного заходу сприятиме йому у поновленні навчання в університеті та у працевлаштуванні.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачені повідомлені, клопотань від них про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку їх тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги їх тяжкість, одне з яких, відповідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, враховуючи осіб обвинувачених, які не є громадянами України, вчинили кримінальне правопорушення за попередньою групою осіб, окрім того, зважаючи на стадію судового розгляду, можливий їх незаконний вплив на свідків, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисників на позитивні характеристики обвинувачених , міцність соціальних зв`язків, наявність місця проживання на території України, їх сімейний стан, впорядкованість життя та поведінки до затримання, докази про що містяться у матеріалах кримінального провадження, були враховані судом при продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак вказані обставини не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків їх неправомірної поведінки.

Доказів того, що ризики, визначені ст.177 КПК України , які були підставами для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , зникли чи суттєво зменшилися, матеріали апеляційної скарги не містять.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду,

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисників обвинувачених залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: