ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2489/22 Справа № 227/2258/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. ДніпроКолегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 000165 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2022 року ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07.10.2022 включно з можливістю внесення застави на умовах, визначених ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.09.2021.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за злочини пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, судимість за які є не знятою та не погашеною, і на сьогоднішній час ОСОБА_7 , офіційно не працює, тобто не має джерела існування, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.
Стосовно заявленого обвинуваченим та його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, в зв`язку із поганим станом здоров`я обвинуваченого cуд вказав, що стороною захисту не було надано доказів того, що обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати в установі виконання покарань та потребує екстреної госпіталізації. В той же час із наданої до суду копії довідки Філії ЦОЗ ДКВС України в Житомірській області № 677/жи-22 від 14.07.2022 хоча і вбачається, що обвинувачений хворіє на тяжкі хронічні захворювання, але в зв`язку із цими захворюваннями він отримує відповідне медикаментозне лікування.

Короткий зміст апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.
Так, захисник зазначає, що висновок суду суперечать фактичним обставинам справи, а прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Кримінальне провадження відносно обвинуваченого розглядається з 2019 року, склад суду за цей період було змінено неодноразово.
Апелянт вказує, що ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, оскільки сам зацікавлений у встановлені істини по справі, а в разі визнання його винним у скоєнні будь-якого злочину, готовий понести кримінальну відповідальність.
Сторона захисту акцентує увагу на тому, що раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинувачений не порушував, постійно з`являвся до суду, жодного разу не порушував покладених на нього обов`язків.
Крім того захисник вказує, що ОСОБА_7 має низку захворювань, у зв`язку з чим потребує відповідного медикаментозного лікування та нагляд лікарів, що не може бути забезпечено в умовах тримання його під вартою.
Також сторона захисту вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд не врахував характеризуючи дані, а саме: наявність житла та постійне проживання у ньому, яке розташоване у Донецькій області, м. Білозерське, в якому мешкає разом із своєю цивільною дружиною та її неповнолітньою донькою, що свідчить про те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового процесу не з`явилися, повідомлені були належним чином, клопотань про їх участь у розгляді апеляційної скарги не надавали. Тому на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 були дотриманні в повній мірі.
В провадженні Добропільського міськрайонного суду Донецької області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000165, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Добропілського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави на умовах визначених ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.09.2021.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 09 серпня 2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може переховуватись від суду, а також продовжувати, або вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував, що ОСОБА_7 є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за злочини пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, судимість за які є не знятою та не погашеною, і на сьогоднішній час ОСОБА_7 , офіційно не працює, тобто не має джерела існування, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.
Суд першої інстанції також врахував пояснення самого обвинуваченого даними ним в судовому засіданні, що знаходячись під домашнім арештом та будучи хворим на гіпертонічну хворобу, він періодично вживав наркотичні засоби, так йому необхідно було вживати такі засоби, тобто, на думку суду першої інстанції, погіршував, таким чином, перебіг існуючої у нього гіпертонічної хвороби, при цьому, він усвідомлював, що виготовлення наркотичного засобу є кримінально караним діянням.
А тому прийшов до висновку, що перебуваючи на волі обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення і з врахуванням того, що останнім часом він не жив за місцем реєстрації, знаючи, яке покарання йому може бути призначено в разі визнання його винуватим за інкримінованими правопорушеннями, обвинувачений може ухилитися від суду.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо ОСОБА_7 обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а саме, домашній арешт.
Щодо доводів захисника про те, що до клопотання прокурора не надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, а також, що в клопотанні відсутні обґрунтування ризиків є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ч. 3 ст.199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений має житло та постійне місце проживання у Донецькій області, в якому проживає разом із цивільною дружиною та її неповнолітньою донькою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 обвинувачується, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у зв`язку з тим, що він має певні захворювання та потребує медикаментозного лікування та нагляд лікарів, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.
Згідно довідки Філії ЦОЗ ДКВС України в Житомирській області № 677/жи-22 від 14.07.2022 хоча і вбачається, що обвинувачений хворіє на тяжкі хронічні захворювання, але в зв`язку із цими захворюваннями він отримує відповідне медикаментозне лікування.
Окрім цього колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Вказаним правом обвинувачений скористався та відповідно до матеріалів контрольного провадження отримує належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обрав лікаря в передбаченому законом порядку.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений не має намір переховуватися від суду, оскільки сам зацікавлений у встановлені істини по справі, а в разі його винним у скоєнні будь-якого злочину, готовий понести кримінальну відповідальність, в даному випадку не спростовують правильності висновків суду з урахуванням наведених обставин.
Посилання апелянта про те, що раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинувачений не порушував, постійно з`являвся до суду, жодного разу не порушував покладених на нього обов`язків, колегія суддів не може погодитися з таким, оскільки в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений повідомив, що, знаходячись під домашнім арештом та будучи хворим на гіпертонічну хворобу, він періодично вживав наркотичні засоби.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4