Номер провадження: 11-сс/813/1086/22
Справа № 522/7880/22, 1-кс/522/3960/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю власника майна ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 15.07.2022 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000298, внесеному до ЄРДР 25.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000298, внесеного до ЄРДР 25.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 299 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 та було накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_8 , а саме на:
-Предмети схожі на набої до мисливської зброї 12 калібру 10 (десять) шт.;
-Предмети схожі на набої до нарізної зброї калібру 7,62х39 мм. 4 (чотири) шт.;
-Предмети схожі на набої до нарізної зброї калібру 5,45х39 мм. 2 (дві) шт.;
-Предмети схожі на набої до нарізної зброї калібру 7,62х54 мм. 2 (дві) шт.;
-Предмети схожі на набої до нарізної зброї калібру 7,62х51 мм. 6 (шість) шт.;
-Предмети схожі на набої до нарізної зброї калібру 5,6 мм. 105 (сто п`ять) шт.;
-Предмет схожий на набій до нарізної зброї калібру 12,7х108 мм. 1 (одна) шт.;
-Предмет зовні схожий на пневматичну гвинтівку з маркуванням KRAL Magnum Cal 4,5 mm. в розібраному стані 1 (одна) шт.;
- «Георгієвська стрічка» 3 (три) шт.;
- Стрічка у вигляді прапора РФ 1 (одна) шт.;
- Аркуш формату А4 з текстом військової присяги СРСР 1 (одна) шт.;
- Предмет зовні схожий на автомат Калашникова АКМС калібру 7,62 мм. обладнаний планкою Пікатіні, тактичною рукояткою переносу вогню, сошками, дульним тормозом-компенсатором, тактичною пістолетною рукояткою, телескопічним прикладом марки САА 1 шт.;
- Магазин коробчастий під патрон калібру 7,62х39 мм. чорного кольору 1 шт.;
- Предмет зовні схожий на пневматичну гвинтівку з маркуванням HATSAN-TORPEDOS №17 Cal 4,5 mm. 1 шт.;
В частині накладення арешту на дозвіл на мобільний телефон САТ в корпусі чорного кольору у неробочому стані; Мобільний телефон GSmart-202+ в корпусі чорного кольору; Ноутбук ASUS s/n 15G29L0007C0 в корпусі чорного кольору та зарядний пристрій до нього; Ноутбук марки TOSHIBA-C850D2K s/n 8C276656R в корпусі чорного кольору; Носій інформації HDD Western Digital 500Gb з маркувальним написом «disk1»; Носій інформації HDD Western Digital 1TB з маркувальним написом «Projects» 1; Носій інформації HDD Western Digital 1TB з маркувальним написом «Games» 1 (одна) шт. відмовлено.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов переконання про те, що вилучене майно, а саме зброя та бойові припаси відповідає вимогам ст. 98 КПК України, в рамках досудового розслідування проводяться першочергові слідчі дії, призначена експертиза, у зв`язку з чим є необхідність у його збереженні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- під час проведення обшуку не було забезпечено участі адвоката та не було роз`яснено таке право;

- матеріали справи не містять постанови про призначення групи прокурорів;

- слідчий суддя не звернув увагу на те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ч.5 ст. 171 КПК України, оскільки подане з порушенням, передбачених КПК України строків, окрім того вказане клопотання було розглянуто слідчим з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 172 КПК України;

- у доданих до клопотаннях матеріалах відсутня ухвала слідчого судді про проведення обшуку, що свідчить про незаконність вилучення майна;

- всупереч ст. 64-2 КПК України із клопотанням про арешт майна звернувся слідчий а не прокурор;

- слідчий суддя при накладенні арешту на майно не врахував правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, окрім того, вилучене майно не було визнано речовим доказом.

Посилаючись на викладене вище, ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 15.07.2022 скасувати.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, з жодними клопотаннями не звертався, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що 25.06.2022 до чергової частини ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від оператора «102», про те що за адресою: м.Одеса, вул. Ніжинська, біля будинку 20, чоловік з вікна підстрелив кота.
З метою виявлення, вилучення та збереження речових доказів, 25.06.2022 слідчо-оперативною групою ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. було встановлено, що вистріли лунали з квартири АДРЕСА_2 , а також було встановлено, що за вказаною адресою мешкає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Далі, 25.06.2022 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_8 ..
Що стосується посилань ОСОБА_6 про відсутність в матеріалах провадження ухвали слідчого судді про проведення обшуку, апеляційний суд з ними частково погоджується, однак зауважує, що на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень міститься ухвала слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 12.07.2022 про надання дозволу на проведення обшуку в межах вказаного провадження.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_6 відносно того, що всупереч ст. 64-2 КПК України із клопотанням про арешт майна звернувся слідчий, а не прокурор з наступних підстав.

Дійсно, ч. 2 ст. 64-2 КПК України визначає, що права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

При цьому, положення ч. 1 ст. 171 КПК України передбачають, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Системний аналіз зазначених вище норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що вимоги ч. 1 ст. 171 КПК України щодо суб`єкта звернення з клопотанням про накладення арешту на майно є спеціальними по відношенню до загальних вимог ст. 64-2 КПК України, яка загалом визначає процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

За таких обставин, пріоритетному застосуванню в даному випадку, на переконання апеляційного суду, підлягають вимоги ч. 1 ст. 171 КПК України, які прямо визначають суб`єктів звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, тому клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні №0000298подано належним суб`єктом слідчим ОСОБА_7 ..

Що стосується посилання апелянта відносно того, що під час проведення обшуку не було забезпечено участі адвоката та не було роз`яснено таке право, апеляційний суд враховує, що із копії протоколу обшуку вбачається, що від ОСОБА_8 будь-яких зауважень не надходило.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Перевіряючи доводи ОСОБА_6 відносно того, що матеріали справи не містять постанови про групу прокурорів, апеляційний суд приймає до уваги, однак з витягу з ЄРДР вбачаються відомості про прокурорів у вказаному провадженні, окрім того, з огляду на встановлені слідчим суддею та перевірені апеляційним суддею підстави для накладення арешту, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказана обставина є не безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта відносно того, що клопотання слідчого подане з порушенням, передбачених КПК України строків, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається із протоколу обшуку, він розпочався 25.06.2022 о 22 год. 50 хв. та закінчився о 00 год. 20 хв., тобто вже 26.06.2022. При цьому, клопотання слідчого про арешт майна надійшло до суду 27.06.2022, тобто в межах строків, передбачених ст. 171 КПК України.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання ОСОБА_6 відносно того, що клопотання було розглянуто слідчим з порушенням строків, передбачених ч.1 ст. 172 КПК України, однак вказане порушення не є істотним, з урахуванням існуючого навантаження на судову систему, та безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що вилучене майно, а саме зброя та бойові припаси відповідають вимогам ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим доводи ОСОБА_6 відносно того, що вказане майно не визнано речовим доказом, що унеможливлює накладення на нього арешту вважає неспроможними.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що в рамках вказаного кримінального провадження було призначено експертизу за експертною спеціальністю 3.1 «балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї» та 3.2 «балістичне дослідження слідів зброї, слідів пострілу та ситуаційних обставин пострілу» із вилученою пневматичною зброєю, яка може бути засобом вчинення злочину, передбаченого ст. 299 КК України (Жорстоке поводження з тваринами).
Більш того, оскільки було вилучено ряд інших предметів схожих на вогнепальну зброю та набої до них, органом досудового розслідування було порушено кримінальне провадження № 0000322 від 13.07.2022 року, за фактом вчинення злочину, передбаченого за ч.1 ст. 263 КК України, та в рамках якого було призначено експертизу за експертною спеціальністю 3.1 «балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї» із вилученою зброєю.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на дному етапі досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана є обґрунтованим, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування арешту в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги представника власника майна та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.
Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 15.07.2022 про арешт майна, перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали у кримінальному провадженні №0000298, внесеному до ЄРДР 25.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4