Провадження №1-кс/522/139/20
У Х В А Л А

в порядку ст. 331 КПК України

22 травня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Первомайськ, Миколаївської області, громадянин України, із вищою освітою, неодружений, офіційно не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Учасники процесу:

прокурор - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисники - ОСОБА_7 ,

представник потерпілого - ОСОБА_8 ,

потерпілий - ОСОБА_9

в с т а н о в и в:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з тих підстав, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, крім того обвинувачений може вчиняти інші злочини та вчиняти вплив на потерпілих.

Захисник заперечив проти обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, клопотання не відповідає вимогам п.5,6 ч.1 ст.184 та п.1 ч.3 ст.194 КПК України, оскільки що обвинувачений ОСОБА_5 не порушував обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, які були на нього раніше покладені, моє постійне місце мешкання.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

З наданих до суду матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 ставиться у провину вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

На даний час, ризики що ОСОБА_5 може вчинити дії вказані в п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не чим не підтверджуються.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013р. N511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» визначено, ще відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.

Крім цього, вищезазначений лист ВССУ посилається на правову позицію ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", відповідно до п.71 якого практика тримання обвинувачених під вартою виключно на підставі того, що обвинувальний висновок подано до суду першої інстанції, є порушенням пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, принципу верховенства права, що відображено у рішенні ЄСПЛ у справі "Єлоєв проти України" (974_433) (Yeloyev v. Ukraine), N17283/02, п. 50, від 06 листопада 2008 року).

Також практика ЄСПЛ встановлює, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але при цьому, суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

У своїх рішеннях ЄСПЛ також звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, та ризик його ухилення від слідства чи суду залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте, згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі "І.А. проти Франції").

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Хайредінов проти України" (Заява N 38717/04) у п. 28, Суд вважає, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) має задовольняти вимогу пропорційності(див. рішення у справі "Ладент проти Польщі" (Ladent v. Poland), N 11036/03, пункт 55, ECHR 2008-... (витяги)). Наприклад, у справі "Амбрушкевич проти Польщі" (Ambruszkiewicz v. Poland)(N 38797/03, пункти 29-32, від 4 травня 2006 року) Суд розглядав питання, чи було взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді та чи могли інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Судом взято до уваги, обставини зазначені в статті 178 КПК України, а саме тяжкість покарання що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою, характер вчиненого кримінального правопорушення, що ставиться у обвинувачення ОСОБА_5 , вагомість доказів, а також наявність стійких соціальних зв`язків.

Суд приходить до переконання, що знаходження під вартою ОСОБА_5 не є доцільним, на теперішній час, і наявні ризики не можуть виправдовувати подальше застосування виняткового запобіжного заходу. З урахуванням того факту, що нові ризики не з`явилися, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 331, 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 372 КПК України, суд
у х в а л и в:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

22.05.2020