Провадження №1-кп/523/1045/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001024 від 29.03.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлинка Іванівського району Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зі слів вдівця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

-12.01.2021 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309, ст.ст.75, 76 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В:
29.03.2020 року, приблизно о 19:00 годині, підсудний ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку №41-А по вул.Лесі Українки в м.Одесі, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого один поліетиленовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, яка за висновком експерта №823-Х від 22.05.2020 року містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, кількісним вмістом 0,158г, та того ж дня, в період часу з 21:34 до 21:42 годин, означену речовину було виявлено та вилучено працівниками поліції в присутності понятих, яку вказаний підсудний раніше незаконно придбав і зберігав для особистого вживання без мети збуту, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними».
Підсудний ОСОБА_4 , повністю визнавши свою провину за первісним і уточненим обвинувальними актами, не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, а будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом із тим, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується деякими дослідженими в судовому засіданні та іншими наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, які не вивчалися судом у повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Слід зауважити на тому, що диспозиція ч.2 ст.309 КК України в чинній на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 діяння встановлювала відповідальність за дії, передбачені ч.1 цієї ж статті, вчиненні повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.
Частинами 2, 3 ст.4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Отже, з огляду на ч.2 ст.309 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону в чинній на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 діяння настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, а за ст.32 цього ж Кодексу, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 своїми умисними діями незаконно придбав, зберігав психотропну речовину без мети збуту, вчинене повторно, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.309 КК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Втім, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за №2617-VІІІ від 22.11.2018 року (набрав чинності 01.07.2020 року), внесені зміни до ч.2 ст.309 КК України, за якими санкцію зазначеної норми закону викладено у такій редакції «карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років», тоді як чинна на час скоєння інкримінованого підсудному ОСОБА_4 діяння санкція ч.2 ст.309 КК України передбачала покарання у виді «позбавлення волі строком від двох до п`яти років».

Відтак, слід дійти висновку про те, що означеним Законом України, до санкції ч.2 ст.309 КК України додано покарання у вигляді штрафу, а також частково пом`якшено покарання, зокрема, у виді зменшення максимального строку позбавлення волі.
Таким чином, ураховуючи викладені обставини та наведені норми закону, призначення покарання у даному кримінальному провадженні підсудному ОСОБА_4 має відбуватися в межах санкції, як чинної на час вчинення інкримінованого діяння, так і в діючій редакції санкції, яке в силу ст.5 КК частково пом`якшує покарання, тобто у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що в силу ст.12 КК України скоєне ним відноситься до категорії нетяжких злочинів (середньої тяжкості), а також судом враховується стан здоров`я підсудного та характеризуючі його дані: зі слів є вдівцем та в теперішній час отримує замісну терапію у зв`язку з наркозалежністю; забезпечений місцем реєстрації й проживання в Одеській області та м.Одесі, відповідно; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та є засудженим за вчинення аналогічного правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 12.01.2021 року (події за ч.1 ст.309 КК мали місце 08.02.2020 року; набрав законної сили 12.02.2021 року); офіційно не працевлаштований, сукупність чого свідчить про відсутність у підсудного легальних джерел доходу, але одночасно обумовлює висновки про його схильність до протиправної поведінки та про можливість його виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання зазначеного підсудного, як зазначено в обвинувальних актах та з чим також погоджується і суд, не встановлено.

З огляду на ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень окремо (шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуте повністю або частково покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_4 (зокрема, його не працевлаштованість й відсутність легальних джерел доходів, неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності), що за приписами ст.ст.53 КК України обумовлюють неможливість призначення такого виду покарання як штраф, а також ураховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 65 цього ж Кодексу доходить висновку про те, що виправлення означеного підсудного й недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі у визначених санкцією ч.2 ст.309 означеного Кодексу межах, але із одночасним із застосуванням положень ч.4 ст.70 цього ж Кодексу та з призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 12.01.2021 року (справа №523/5064/20, провадж.№1-кп/523/945/21), що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо процесуальних витрат та арешту майна, суд вирішує в порядку ст.ст.124, 126 та ст.174 КПК України, відповідно.

Керуючись ст.ст.124-126, 174, 338, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.309 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 12.01.2021 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст.ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного остаточного покарання з випробуванням строком на 2 роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В порядку ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , покласти на Суворовський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Згідно зі ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений у кримінальному провадженні за ухвалою слідчого судді від 01.04.2020 року, а саме на один пакет з речовиною порошкоподібного типу, білого кольору, після набрання вироком законної сили, - скасувати.

В силу ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1634,50 гривень, за проведення експертного дослідження, - стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1