Справа № 214/1604/22
1-і/214/3/22
У Х В А Л А
Іменем України

09 березня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України ( внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001268 від 09.09.2020 року),-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження. (суддя ОСОБА_7 )
09 березня 2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу передано у провадженні судді ОСОБА_1 у зв"язку з відсутностю судді ОСОБА_7 на час надходження клопотання прокурора.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 днів, та просила суд його задовольнити..
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 є запобігання спробам: вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Так, ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, та не має постійного місця роботи тобто не має джерел доходу, що свідчить про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб, із чого слідує, що останній може продовжити свою злочинну діяльність; у зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем реєстрації не мешкає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі м. Кривого Рогу або території України; раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора та просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід, він до затримання проживав у своєї знайомої по АДРЕСА_1 , зареєстрований в Апостолівському районі. Він є військовозобов"язаним

Захисник ОСОБА_4 підтримав обвинуваченого та просив застосувати домашній арешт, дати можливість обвинуваченому у воєнний час бути зі своєю родиною та захищати їх.
Прокурор наполягав на задоволенні свого клопотання та проти заявленого клопотання сторони захисту заперечував , вважаючи їх не обґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зменшення ризиків стороною захисту не надано.
Суд, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній офіційно не працевлаштований, та не має постійного місця роботи тобто не має джерел доходу, що свідчить про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб, із чого слідує, що останній може продовжити свою злочинну діяльність; у зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем реєстрації не мешкає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі м. Кривого Рогу або території України; раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 можливість переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність, що на думку суду, є підставою для продовження останьому саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 , та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченому під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останнього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, -

ухвалив:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України на строк, що не перевищує двох місяців, тобто строком до 07 травня 2022 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 10 березня 2022 року о 10-15 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1