Провадження № 1-і/537/5/22
Справа № 537/685/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук клопотання прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчук Полтавської області, громадянина України, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції 05.04.2001), ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

У провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000460 від 18.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції 05.04.2001), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України (суддя ОСОБА_7 ).
13.06.2021 прокурором відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 надано суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На підставі п. 2.3.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 передано на розгляд судді ОСОБА_1 .
В судовому засіданні прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України на даний час не перестали існувати, не зменшилися та є триваючими, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не має.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винну в інкримінованих йому злочинах не визнав, просив обрати більш м`який запобіжний захід.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.03.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12.05.2022. При обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою були встановлені такі ризики: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.
28.04.2022 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 26.06.2022. При продовженні запобіжного заходу було встановлено, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в судовому засіданні не встановлено.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Гарькавий проти України», №25978/07 від 18.02.2010 зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У відповідності до ст. 5 п. «с» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Отже право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції 05.04.2020), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років в тому числі з конфіскацією майна.
При вирішенні клопотання прокурора суд з дотриманням положень ст. 178 КПК України враховує особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, не працює, не одружений, медичних висновків що містять докази, які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи попереднього ув`язнення суду не надано.
В судовому засіданні судом встановлено, що ризик, який полягає у переховуванні від органів досудового розслідування та суду, який доведений належним чином під час обрання та продовження запобіжного заходу на даний час не зник, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 перебував у розшуку та переховувався від органів досудового розслідування та суду, на виклики слідчого та суду не з`являвся.
Окрім того ОСОБА_4 мав безпосередній візуальний контакт з особами, яким здійснював збут (продаж) психотропних речовин, тому існує реальна загроза викриття осіб, які співпрацювали зі слідством, окрім того дані свідки судом на даний час не допитані. При цьому, оскільки обвинувачений не працює існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки відсутні будь-які засоби для існування (офіційні джерела доходів).
Отже суд вважає, що встановлені та доведені ризики, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме такі як переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення на даний час не зникли та не зменшились, окрім того не спростовані стороною захисту достатніми доказами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Судом встановлено, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти від настання вищеперерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.
Тобто суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, 178, 197, 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Беручи до уваги те, що завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є неможливим, суд вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити на два місяці, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Відповідно до положень п.п. 4 та 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ст. 255 КК України, а також щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 255 КК України, так і особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, беручи до уваги всі досліджені обставини справи, суд вважає за доцільне не визначати розмір застави.
Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331, 334, 371, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчук Полтавської області, громадянина України, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 14 червня 2022 по 12 серпня 2022 року до 24 год. 00 хв.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено та оголошено 15 червня 2022 року

Суддя ОСОБА_1