Справа № 686/4259/21
Провадження № 1-кс/686/6587/22
25 серпня 2022 року м. Хмельницький
До слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із вказаною скаргою звернувся ОСОБА_3 .
В обґрунтування скарги зазначає, що постанова слідчого не відповідає вимогам процесуального закону, є незаконною, досудове розслідування проведене неповно.
А тому ОСОБА_5 просить скасувати постанову слідчого.
В судовому засіданні ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали, просили задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.
Постановою слідчого ТУ ДБР у м.Хмельницькому ОСОБА_6 від 28.02.2022 кримінальне провадження закрите на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно із ст.92 КПК України обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора.
На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.
Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті - встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності (ст.ст. 9, 283, 284 КПК України).
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження, тощо.
Положеннями ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, які виключають провадження у справі та зумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
При цьому, приймаючи процесуальне рішення, зокрема постанову про закриття кримінального провадження, слідчий зобов`язаний мотивувати прийняте ним рішення, дати правову оцінку зібраним та дослідженим обставинам справи.
Зміст постанови, яка оскаржується свідчить про те, що вищезазначених вимог закону слідчим в повній мірі не дотримано, а рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без проведення повної перевірки доводів заявника, на підставі неповно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження, у тому числі тих, на які скаржник вказує у судовому засіданні.
У оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження слідчий зазначає, що ОСОБА_3 відмовився давати показання без пояснення та причини, що зафіксовано у акті про відмову.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що факт відмови ОСОБА_3 від давання показань зафіксований актом від 08.06.2021 за підписами службових осіб оперативного підрозділу державної установи «Замкова виправна колонія (№58), а саме: начальника оперативного підрозділу ОСОБА_7 , старшого оперуповноваженого ОСОБА_8 і оперуповноваженого ОСОБА_9 .
У судовому засіданні під час розгляду скарги ОСОБА_3 факт відмови від дачі показань підтвердив, однак зазначив, що йому не пояснили чому у нього мають відбирати пояснення чи показання працівники установи, не пред`явили будь-яких документів, що уповноважують їх таке здійснювати.
Крім цього, ОСОБА_3 повідомив, що йому одразу ж запропонували підписати документи про те, що він відмовляється від давання показань працівникам установи виконання покарань, якій він перебуває задля того, щоб його допитав слідчий особисто.
Також з матеріалів кримінального провадження слідує, що дії саме працівників установи виконання покарань заявник вважає злочинними.
Із мотивувальної частини оскаржуваної постанови слідує, що слідчий обґрунтовує наявність підстав для закриття кримінального провадження тим, що під час досудового розслідування не встановлена подія кримінального правопорушення. Проте такі висновки слідчого не підтверджені матеріалами кримінального провадження внаслідок допущеної неповноти досудового розслідування.
Разом із цим, під час проведення досудового розслідування не були належним чином досліджені всі обставини за всіма повідомленнями ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень у об`єднаному кримінальному провадженні, про що свідчить відсутність викладу їх змісту та аналізу у оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження.
У постанові про закриття кримінального провадження слідчий посилається на проведення допитів ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , однак матеріали кримінального провадження, які надійшли зброшурованими не містять відповідних процесуальних документів про проведення допитів зазначених осіб.
Крім цього, слідчий посилається на зазначений вище факт відмови ОСОБА_3 від проведення допиту, що є взаємовиключним.
З огляду на наведене, висновок слідчого про відсутність події кримінального правопорушення без проведення допиту заявника та за відсутності проведення інших слідчих дій не є належною підставою для твердження про проведення об`єктивного та повного досудового розслідування.
Вказані суперечності слідчий суддя під час розгляду скарги позбавлений можливості усунути, а тому вони повинні бути усунуті слідчим під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження.
За таких обставин, слідчий суддя вважає наявні у кримінальному провадженні дані недостатні для висновку про закриття кримінального провадження, оскільки той обсяг інформації, яка наявна у кримінальному провадженні, явно не дає змоги стверджувати ні про наявність, ані про відсутність події чи складу кримінальних правопорушень у діях відповідної особи (осіб).
Наведене у сукупності вказує на необґрунтованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження та невжиття достатнього обсягу заходів у вигляді проведення необхідних слідчих та/чи процесуальних дій з метою виконання завдань кримінального провадження та встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, про обґрунтованість скарги ОСОБА_3 та наявність підстав для скасування постанови слідчого.
Під час досудового розслідування належить виконати необхідні слідчі дії для досягнення мети кримінального провадження, у тому числі щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення, задля чого слід провести допит ОСОБА_3 за наявності підстав, провести допити інших осіб та/або вчинити процесуальні дії, спрямовані на здобуття відомостей, що є предметом розслідування кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 91, 110, 303, 306-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя