Справа№ 938/410/22
Судове провадження № 1-кп/938/94/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000057 від 12.08.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянинки України, з повною загальною середньою освітою, одруженої, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, не працевлаштованої, депутатом не обиралася, раніше не судимої,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 заволоділа чужим майном шляхом обману, що завдало значної шкоди потерпілому, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_4 за період з 01.03.2017 по 28.02.2018 року, з 01.03.2018 по 31.08.2018 року, з 01.09.2018 по 28.02.2019 року, з 01.03.2019 по 31.08.2019 року, з 01.09.2019 по 29.02.2020 року та 01.03.2020 по 31.06.2020 року шляхом обману працівників Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області отримала державні (бюджетні) кошти в сумі 117713,64 гривень, які їй виплачувались як державна соціально допомога малозабезпеченим сім`ям.

Так, ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння державними коштами без законних на те підстав у вигляді безпідставно нарахованої та виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, в порушення ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». п.п.10, 12 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року, діючи умисно, з корисливих спонукань, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, подала до управління соціального захисту населення Верховинської РДА Івано-Франківської області недостовірні відомості, 01.03.2017, 01.03.2018, 01.09.2018, 01.03.2019, 01.09.2019, 01.03.2020року не зазначила у Деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, дані про заробітну плату чоловіка ОСОБА_6 , який працював з 14.03.2017 водієм транспортних засобів у фізичної особи підприємця ОСОБА_7 .

На підставі поданих ОСОБА_4 документів Управлінням соціального захисту населення Верховинської РДА Івано-Франківської області призначено та виплачено їй державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Всього ОСОБА_4 за періоди з 01.03.2017 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 31.08.2018, з 01.09.2018 по 28.02.2019, з 01.03.2019 по 31.08.2019, з 01.09.2019 по 29.02.2020 та з 01.03.2020 по 31.06.2020 року шахрайським способом шляхом обману працівників Управління соціального захисту населення Верховинської РДА Івано-Франківської області, незаконно отримала державні (бюджетні) кошти в сумі 117 713,64 гривень, які їй виплачувались як державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнала повністю, вказавши, що вину визнає, просить її суворо не карати, зазначивши, що, хоча й не працює, але має можливість сплатити штраф, як покарання, оскільки її чоловік працює, а вона отримує допомогу. Також зазначила, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які вказані в обвинувальному акті щодо неї, зазначивши, що дійсно, звертаючись до управління соціального захисту населення Верховинської районної держадміністрації з приводу призначення їй соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, не зазначила у Деклараціїях усі отримані її сім`єю доходи, зокрема, доходи її чоловіка. Добровільно повертає отримані нею кошти.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, то просила суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, зазначивши, що її позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.40).
Враховуючи показання обвинуваченої, а також те, що вона не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості її позиції, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченої, допитом представника потерпілого в частині з`ясування її думки щодо покарання та відшкодування завданої шкоди, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої, досудової доповіді, матеріалів, які стосуються речових доказів.

Представник потерпілого, Управління соціального захисту населення Верховинської райдержадміністрації Івано-Франківської області, ОСОБА_5 просила в судовому засіданні карати обвинувачену на розгляд суду, зазначивши, що ОСОБА_4 частково відшкодувала завдану злочином шкоду в сумі 12 тис. гривень, долучивши до матеріалів справи відповідну письмову заяву (а.с.36).
При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як вбачається з обвинувального акта, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є те, що вона щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину (а.с.4). Суд погоджується з цим.

У ч. 1 ст. 66 КК України закріплено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
У ч. 2 ст. 66 КК України закріплено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
У ході судового розгляду даної справи встановлено, що обвинуваченою ОСОБА_4 частково добровільно відшкодовано шкоду, завдану злочином, в сумі 12 тис. гривень, що підтверджено представником потерпілого в судовому засіданні.
Враховуючи вищевказане, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , часткове добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином.
Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , під час досудового розслідування, не встановлено.
Суд також враховує особу винної ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченої встановлено, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41), її місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 (а.с.45), раніше не судима (а.с.53), на утриманні 3-є неповнолітніх дітей (а.с. 41,44-46), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті ВКНЕП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с.43), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 44).
Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 03.10.2022 року - ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку Верховинського РС у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ( а.с. 30-35).
У ч.2 ст.4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Суд також враховує, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 заволоділа чужим майном, тобто коштами, які отримала як державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, за період з 01.03.2017 по 28.02.2018 року, з 01.03.2018 по 31.08.2018 року, з 01.09.2018 по 28.02.2019 року, з 01.03.2019 по 31.08.2019 року, з 01.09.2019 по 29.02.2020 року та 01.03.2020 по 31.06.2020 року, тобто інкриміноване їй кримінальне правопорушення вважається закінченим 31.06.2020 року.
Відповідно до ч. 2 ст.190 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 шахрайства, тобто станом на 31.06.2020 року), шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому, карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності 01.07.2020 року внесено зміни до санкції ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до якої шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому, карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, то суд може призначити покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, обравши одне з альтернативних у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Також суд, враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винної (раніше не судима, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, одружена, отримує соціальну допомогу, тобто має дохід),обставини, що пом`якшують її покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушенню, часткове добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином), суд дійшов висновку про необхідність призначення їй серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.190 КК України, покарання у виді штрафу в межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігатиме вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Процесуальні витрати та цивільний позов по справі відсутні.
Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Зокрема, постановою від 19.08.2022 року визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0000057 від 12.08.2022 року оригінал особової справи ОСОБА_4 за № 606227 в 1-му томі на 208-ми арк, яка зберігається при матеріалах кримінального провадження, наявного в сторони обвинувачення.
У ході судового розгляду даної справи від представника потерпілого поступило клопотання про повернення до Управління соціального захисту населення Верховинської РДА Івано-Франківської області вищевказаного оригіналу особової справи ОСОБА_4 за № 606227 в 1-му томі на 208-ми арк., у зв`язку з чим долю речового доказу вирішити відповідно до п.1 ч.9 ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесяти п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень.
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :
-оригінал особової справи ОСОБА_4 за № 606227 в 1-му томі на 208-ми арк., який зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0000057 від 12.08.2022 року повернути Управлінню соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.
На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченій, прокурору.

Суддя: ОСОБА_8