ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2035/22 Справа № 185/968/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Павлоград, Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 30.10.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_9
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 було визнано винуватим у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за наступних обставин.
Так, 12.01.2022 року приблизно о 21.54 годині, ОСОБА_6 знаходячись в торгівельному залі магазину «АТБ-маркет», магазину «Продукти 106» по вул. Центральна 61/1, міста Павлограда, Дніпропетровської області, скориставшись тим, що на нього ніхто не звертає увагу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав чуже майно, що належить ТОВ «АТБ-маркет», а саме пляшку лікеру «JIM BEAM- APPLE» 32,5% об. ємністю 0,5 літра та пляшку лікеру «JIM BEAM- APPLE» 35% об. ємністю 0,5 літра, чим спричинив ТОВ «АТБ-маркет» матеріальні збитки на загальну суму 614,14 гривень і з викраденим майном з місця події зник та розпорядився ним на свій розсуд.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та просить призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що на момент вчинення кримінального правопорушення він перебував у психологічно пригніченому стані, був офіційно працевлаштований, визнав свою провину у повному обсязі та відшкодував завдані збитки, а тому суд мав можливість застосувати до нього покарання у виді штрафу, що у повному обсязі узгоджувалось би з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги у зв`язку з чим апеляційне провадження в цій частині закрито.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник у судовому засіданні просив відкласти розгляд справи для погодження з обвинуваченим позиції сторони захисту. Колегія суддів порадившись на місці відмовила в задоволенні даного клопотання з огляду на ту обставину, що попереднє судове засідання, яке призначено на 02 серпня 2022 року, було відкладено саме за заявою захисника, а тому останній мав достатньо часу для погодження позиції захисту з обвинуваченим. Більше того, розгляд даного кримінального провадження судом першої інстанції проводився за порядком, передбаченим ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі оскаржується виключно міра покарання, що не потребує тривалого часу для узгодження позиції. З огляду на вказане, захисник підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просив залишити його без змін.
Обвинувачений ОСОБА_6 та представник потерпілого будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, заяв або клопотань про поважність причин неприбуття або відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд у їх відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок суду першої інстанції в цій частині є законним обґрунтованим та достатньо вмотивованим, з огляду на таке.
Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 65 КК України, cуд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
При призначенні покарання враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. ст. 66-67 КК України.
Відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як видно з вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вказаних вимог закону та правильно врахував фактичні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який останній раніше судимий, визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки, вчинив кримінальний проступок. До обставин, що пом`якшують покарання судом першої інстанції правильно віднесено щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. В той же час, судом у якості обставин, що обтяжують покарання правильно враховано рецидив кримінальних правопорушень.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
За вказаних обставин, враховуючи положення ст. 69-1 КК України, та те, що ОСОБА_6 раніше судимий, відбував реальне покарання у виді арешту, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, яке є найсуворішим за видом, однак, у мінімальному розмірі та з такими висновками погоджується й апеляційний суд.
При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо його працевлаштування, не надано таких документів й під час розгляду справи апеляційним судом.
Відтак, колегія суддів вважає, що покарання у виді штрафу, про яке просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, об`єктивно не зможе виконати мету покарання, передбаченому ст. 50 КК України, яка полягає у виправленні засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Більше того, апеляційний суд зазначає, що призначення покарання у виді штрафу не скасовує необхідності призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, яке, з огляду на положення ч. 4 ст. 71 КК України має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Таким чином, обвинувачений не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, які б давали підстави вважати, що покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік є явно не справедливим у даному випадку.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування ухваленого щодо ОСОБА_6 вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено, тому подану апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4