Справа №758/1867/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2756/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
25 серпня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
представника потерпілих - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" за довіреністю ОСОБА_9 , представника позивачів ОСОБА_8 , на вирок Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2011 р.н., з професійно-технічною освітою, працюючого водієм в ТОВ «Екмі», не судимого
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_7 - задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 21 600 грн. (двадцять одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.).
В решті позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_7 відмовити.
Вироком вирішено питання процесуальних витрат, речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду першої інстанції, 06 вересня 2019 року, приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_12 керуючи технічно справним спеціалізованим вантажним сідловим тягачем - Е марки «MAN TGX 18.440 BLS», номерний знак НОМЕР_1 в зчепленні із загальним напівпричепом бортовим-тентованим марки «SCHMITZ S 01», номерний знак НОМЕР_2 , рухався в межах першої (крайньої правої) смуги руху проїзної частини вулиці Газопровідної в місті Києві, зі сторони вулиці Стеценка в напрямку проспекту Правди, наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиця Газопровідна - вулиця Синьоозерна.
В цей час проїзну частину вулиці Газопровідна в темпі бігу, в забороненому для руху пішоходів місці, перетинав пішохід ОСОБА_13 , наближаючись зліва до смуги руху вищезазначеного транспортного засобу.
Під час руху ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 підпункт «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним спеціалізованим вантажним сідловим тягачем-Е марки "MAN TGX 18.440 BLS, номерний знак НОМЕР_1 в зчепленні із загальним напівпричепом бортовим-тентованим марки SCHMITZ S 01, номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в першій (крайній правій) смузі проїзної частині вулиці Газопровідної в місті Києві, маючи об`єктивну змогу виявити на проїзній частині пішохода, який наближається зліва, в темпі бігу, до його смуги руху, та усвідомити, що за умов продовження руху пішохода в обраному темпі та напрямку - траєкторії їх руху перетнуться, не зміг відповідно зреагувати на зміну дорожньої обстановки та застосувати безпечні прийоми керування, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити останнього та вжити негайних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, проявив бездіяльність, внаслідок чого неподалік нерегульованого перехрестя вулиця Газопровідна - вулиця Синьоозерна в місті Києві здійснив наїзд на вказаного пішохода ОСОБА_13 , спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких він загинув на місці пригоди.
Смерть ОСОБА_13 , 1949 р.н., настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, на що вказує описане в п. 1.
Вказані ушкодження знаходяться у прямому (причинно-наслідковому) зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою.
В апеляційній скарзі представник ТДВ СК "Альфа-Гарант" просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 31.05.2022 року в частині задоволення позовних вимог до ТДВ СК "Альфа-Гарант" скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі представник позивачів - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким стягнути з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 150 228 гривень; стягнути з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 50 076 гривень; стягнути солідарно з ТОВ "Лоррекс" та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 349 772 гривень.
Мотивуючи такі апеляційні вимоги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав заявлений до нього цивільний позов про стягнення 349 772 гривень, у зв`язку з чим судом безпідставно не задоволено позовні вимоги про стягнення 349 772 гривень моральної шкоди.
Також, вказує, що судом незаконно відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення на користь потерпілих моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілих на підтримку апеляційних вимог, пояснення обвинуваченого та прокурора, які вважали вирок суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, із наступних підстав.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, а також вид і міра призначеного йому покарання, підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, згідно з положеннями ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 1 ст.368, ч. 3, 4ст.374 КПК України, передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Ці вимоги закону в ході вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні судом дотримано в повному обсязі.
Так, потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов, в якому просили стягнути на їхню користь з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» 21 600 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;на їхню користь з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди; солідарно з ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_7 349 772 грн. 00 коп.; з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_7 витрати на правову допомогу.
Вирішуючи цивільний позов потерпілих, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_10 щодо стягнення із ТДВ СК «Альфа Гарант» матеріальної шкоди на суму 21 600 грн. та моральної шкоди на суму 50 000 грн. В решті вимог до страховика та стягнення понад ліміт страхового відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_7 та ТзОВ «Лоррекс», суд визнав не доведеним.
Також, оскільки перебування ОСОБА_11 на утриманні померлого ОСОБА_13 не знайшло свого підтвердження відповідними доказами, суд не знайшов правових підстав на відшкодування шкоди на її користь та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 . Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 під час виконання трудових обов`язків водія вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_13 , на автомобілі MAN, TGX 18.440 BLS, який згідно Договору оренди автомобіля від 09.11.2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_14 та ТзОВ «Лоррекс», орендар передав у платне строкове користування.
05 січня 2019 року між ТОВ «Лоррекс» та ТДВ СК «Альфа Гарант» укладено поліс №АМ/8572321 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, об`єктом страхування визначено транспортний засіб марки MAN, TGX 18.440 BLS, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_1 . Строк дії полісу з 05 січня 2019 року до 04 січня 2020 року, страхова сума 200 000 грн.
Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.
Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі №АМ/8572321.
Доводи апеляційної скарги представника ТДВ СК "Альфа-Гарант" про те, що оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову не відповідає обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає неспроможними.
Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілих- адвоката ОСОБА_8 про незаконність вироку суду в частині стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Положеннями ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, виключно лише на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України.
За змістом абзацу 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Суд першої існтанції встановив, що ОСОБА_10 є дружиною загиблого і проживала із загиблим однією сім`єю протягом тривалого часу, а тому визнав саме її особою, яка має право на відшкодування шкоди у даному кримінальному провадженні.
При цьому, оскільки перебування ОСОБА_11 на утриманні померлого ОСОБА_13 не підтверджується відповідними доказами, правових підстав на відшкодування шкоди на її користь судом не встановлено, а відтак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 суд відмовив, з чим погоджується колегія суддів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 , суд урахував глибину фізичних та душевних страждань останньої, та дійшов висновку про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, що на думку колегії суддів грунтується на вимогах закону та відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника потерпілих щодо незаконності вироку суду в частині стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, непереконливими.
Апеляційні скарги не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а тому колегія суддів, з урахуванням принципу змагальності сторін та доведенні сторонами перед судом переконливості своїх доказів, доводи апеляційних скарг про незаконність та необгрунтованість вироку в частині вирішення цивільного позову вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на матеріалах справи.
З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає його без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги представника цивільного відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" за довіреністю ОСОБА_9 , представника позивачів ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: