Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/153/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 24.01.2021 року стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, не депутата, не працюючого, розлученого, не інваліда, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Олевського районного суду Житомирської області від 15.03.2021 року за ст. 126-1 КК України допокарання у виді 200 ( двохсот) годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вінпроживаючи за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , колишньою дружиною ОСОБА_5 та неповнолітніми дітьми - ОСОБА_7 , 2010 року народження, ОСОБА_8 , 2012 року народження, ОСОБА_9 , 2014 року народження, систематично вчиняє домашнє психологічне насильство по відношенню до своєї колишньої дружини.
Під час спільного проживання ОСОБА_4 умисно, систематично вчиняє щодо ОСОБА_5 психологічне насильство, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості її життя. Вказані дії ОСОБА_4 виражались у систематичному, постійному вчиненні щодо своєї колишньої дружини, в тому числі у присутності їх неповнолітніх дітей погроз щодо нанесення шкоди її здоров`ю шляхом погрози фізичною розправою в її бік, висловлюванням в її адресу словами нецензурної лексики , в результаті яких ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми змушена була залишати місце проживання, тощо. Такі дії ОСОБА_4 завдають потерпілій фізичні та емоційні страждання, порушується її нормальний та загальноприйнятий у суспільстві сімейний уклад, а також якість життя та психологічний стан.
27.04.2020 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 висловлювався в адресу ОСОБА_5 нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою. За вказані дії, постановою Олевського районного суду від 23.06.2020 року ОСОБА_4 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді штрафу.
Продовжуючи свої дії, 11.04.2020 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_5 , а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю. За вказані дії, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 09.07.2020 ОСОБА_4 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді штрафу.
Крім того, продовжуючи свої систематичні дії, 22.06.2020 року ОСОБА_4 , близько 11 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_5 , а саме: чіплявся, погрожував та виражався нецензурною лайкою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю. За вказані дії, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 07.09.2020 року ОСОБА_4 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді штрафу.
Крім того, продовжуючи свої систематичні дії, 15.10.2020 близько 11 год. 50 хв. ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 знову вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_5 , яке виразилось у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю. За вказані дії, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 20.11.2020 ОСОБА_4 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді штрафу.
Відповідно до формулювання зазначеного в обвинувальному акті внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдано емоційного пригнічення, погіршення психологічного самопочуття та погіршення якості життя останньої.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст.126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишньої дружини, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.
Прокурор у судовому засіданні просить суд врахувати наявність пом`якшуючої обставини, а саме те, що на даний час ОСОБА_4 зробив для себе належні висновки та виправився, тобто подібних дій більше не вчиняє, а також відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді 150 (сто п`ятдесяти годин) громадських робіт. Також, повідомила, що витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз, а також речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що дійсно його колишня дружина час від часу викликала поліцію, оскільки між ними на побутовому ґрунті виникали суперечки. При цьому, зазначив, що в деяких випадках ОСОБА_5 його провокувала, починаючи суперечку перша, проте, він, як чоловік не здійснював виклики поліції у таких випадках. Також, ОСОБА_4 зазначив, що за вказані дії на нього накладалися адміністративні стягнення у вигляді штрафу та запевнив суд, що наразі він зробив для себе належні висновки та подібних дій стосовно колишньої дружини не вчиняє.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила той факт, що дійсно раніше у них виникали сварки з колишнім чоловіком у зв`язку з чим вона змушена була викликати поліцію. За вказані випадки стосовно ОСОБА_4 складені відповідні адміністративні матеріали та притягнено його до адміністративної відповідальності. Крім того, ОСОБА_5 зазначила, що на даний час її колишній чоловік подібних дій не вчиняє, а тому просить суд суворо його не карати.

Свідок ОСОБА_10 , яка є начальником служби у справах дітей Олевської міської ради Житомирської області розповіла суду, що на сьогоднішній день неповнолітні діти ОСОБА_7 , 2010 року народження, ОСОБА_8 , 2012 року народження, а також ОСОБА_9 , 2014 року народження проживають в іншій сім`ї, оскільки батьки дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позбавлені батьківських прав. Також, ОСОБА_10 зазначила, що під час обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_11 бачила, що потерпіла ОСОБА_5 досить часто перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння і стверджувала, що обвинувачений ОСОБА_4 її нібито б`є, проте вказаних фактів ОСОБА_10 на власні очі не бачила та підтвердити не може.
Свідок ОСОБА_7 , яка проживає разом з обвинуваченим та потерпілою та є матір`ю обвинуваченого в судовому засіданні повідомила суду, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 раніше досить часто виникали сварки через вживання спиртних напоїв. Стверджує, що при сварках вони обоє ображали один одного нецензурними словами. Хто з них викликав поліцію сказати не може.
Свідок ОСОБА_12 , який є сусідом обвинуваченого та потерпілого вказав, що дійсно раніше обвинувачений ОСОБА_4 трохи випивав, проте зараз ОСОБА_4 не вживає спиртних напоїв, веде нормальний спосіб життя, не свариться. Також, зазначив, що раніше бували випадки, що до його сусідів ОСОБА_11 приїжджали працівники поліції, проте причин він не знає. Побитою потерпілу ніколи не бачив.
Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків дослідивши надані стороною обвинувачення докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст.321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення правової позиції, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст.337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку про виправдання обвинуваченого ОСОБА_4 за висунутим йому обвинуваченням з наступних підстав.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, норми Конституції України є нормами прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
У статті 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ч 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Ст. 25 КПК України визначено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на вказаних осіб законом відповідно до ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно зі статтею 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 23.06.2020 року, справа № 287/724/20, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за те, що 27.04.2020 року о 10 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 вчинив психологічний тиск, домашнє насильство в сім`ї відносно колишньої дружини гр. ОСОБА_5 , що виражалось у погрозах фізичною розправою, висловлюванням в її адресу нецензурною лайкою, чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.
Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 09.07.2020 року, справа № 287/650/20, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за те, що 11.04.2020 року о 18 год. 30 хв. гр. ОСОБА_4 , в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини та матері насильство в сім`ї, а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в їхню адресу нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла б бути завдана шкода їх психічному здоров`ю, чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн.
Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 07.09.2020 року, справа № 287/1100/20, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за те, що 22.06.2020 року близько 11 год. 30 хв., за місцем свого проживання, гр. ОСОБА_4 , вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме: образливо чіплявся, погрожував та виражався нецензурною лайкою в її адресу, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.
Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 20.11.2020 року, справа № 287/1774/20, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за те, що 15.10.2020 року близько 11 год. 50 хв. гр. ОСОБА_4 , за місцем свого проживання, а саме в буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю гр. ОСОБА_5 , чим повторно протягом року вчинив домашнє насильство та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 протягом 2020 року, а саме вчинення 27.04.2020 року домашнього насильства психологічного характеру, за що 23.06.2020 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, вчинення 11.04.2020 року домашнього насильства психологічного характеру, за що 09.07.2020 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, вчинення 22.06.2020 року домашнього насильства психологічного характеру, за що 07.09.2020 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, вчинення 15.10.2020 року домашнього насильства психологічного характеру, за що 20.11.2020 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, чим завдано потерпілій ОСОБА_5 емоційного пригнічення, погіршення психологічного самопочуття та якості життя останньої.
Об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, складають три обов`язкові ознаки: діяння, наслідки, причинно-наслідковий зв`язок.
Суспільно-небезпечне діяння полягає у систематичному вчиненні фізичного, психологічного чи економічного насильства. Законодавець вказує на систематичність як ознаку суспільно-небезпечного діяння як кваліфікуючу. Систематичність характеризується двома критеріями: кількісним, тобто багаторазовість періодично здійснюваних дій, і якісним, тобто взаємозв`язком, внутрішньою єдністю, що утворюють певну лінію поведінки винного щодо конкретного потерпілого. Лише за наявністю як кількісного, так і якісного критерію можна стверджувати, що насильство має систематичний характер. Кількісна ознака вказує на кількість діянь, що становлять об`єктивну сторону кримінального правопорушення. Кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає у вчиненні особою трьох і більше актів насильства (фізичного, психологічного чи економічного).
Суспільно небезпечне діяння у розумінні ст.126-1 КК України виражено у трьох автономних (альтернативних) діяннях, кожне з яких відповідає одній з трьох форм домашнього насильства: психологічного, фізичного чи економічного. Домашнім насильством є вчинення одного із зазначених діянь за умови, що воно призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Право не бути притягненим до суду або покараним двічі за одне й те саме діяння також закріплено в ч.1 ст.4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави. Жодних відступів від положень цієї статті не допускається на підставі ст.15 Конвенції.
Європейський суд з прав людини у справі «Сергій Золотухін проти Росії» сформулював позицію, згідно з якою ст.4 Протоколу №7 до Конвенції трактується як заборона кримінального переслідування особи двічі за правопорушення, якщо воно випливає з ідентичних фактів, які є по суті тими ж самими.
У п. 132 справи «А та Б проти Норвегії» (рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2016 року) зазначено, що матеріальні критерії для визначення того, чи існує досить тісний зв`язок за суттю, включають у себе: чи переслідують різні провадження взаємодоповнюючі цілі і, таким чином, стосуються не тільки in abstrakto, але й in concreto, різних аспектів соціально неправомірної поведінки; чи є подвійність провадження передбачуваним наслідком (як в законодавстві, так і на практиці) одного і того ж оспорюваного діяння (idem); чи проводяться паралельні провадження таким чином, щоб уникнути, наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні, а також оцінці доказів шляхом належної взаємодії між різними компетентними органами з тим, щоб факти, встановлені в одному провадженні, також використовувалися в іншому провадженні; і, перш за все, чи враховується санкція у першому завершеному провадженні в тих провадженнях, які завершуються пізніше з тим, щоб особа, якої вони стосуються, не несла надмірний тягар.
Відповідно до правового висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 грудня 2019 року в справі № 612/712/16-к, притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 ч. 1 КК України, зокрема за ухилення від виконання покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами особи, котру вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 3 КУпАП (керування автомобілем особою, позбавленою права керування транспортними засобами), виключається у випадку, коли юридичні заходи та наслідки правового реагування на суспільно небезпечну поведінку є непередбачуваними та непропорційними для такої особи; встановлені факти, які двічі призвели до притягнення до відповідальності, були нерозривно пов`язані між собою, а оцінка у кримінальному провадженні по суті стосувалася тих самих фактів, що досліджувались у провадженні про адміністративне правопорушення, і значну їх частину покладено в обґрунтування кримінального обвинувачення. У цьому випадку обвинувачення є несумісним із гарантіями, передбаченими у ст. 4 Протоколу № 7, а ухвалення обвинувального вироку суперечить приписам ст. 2 ч. 3 КК України.
В обвинуваченні ОСОБА_4 інкримінується вчинення ним дій психологічного характеру 11.04.2020, 27.04.2020, 22.06.2020, 15.10.2020 року, за які відносно нього було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. За всі вищезазначені дії постановами Олевського районного Житомирської області відповідно від 23.06.2020, 09.07.2020, 07.09.2020, 20.11.2020 року ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності.
В основу обвинувачення ОСОБА_4 за ст.126-1 КК України були покладені ті ж факти, на підставі яких до нього попередньо застосовувались заходи адміністративного впливу, а саме за які він був притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього були накладені адміністративні стягнення у виді штрафу.
У кожному зазначеному в обвинуваченні випадку ОСОБА_4 за вчинення домашнього насильства поніс адміністративну відповідальність, однак за сукупність таких дій йому висунуто обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення, за яке настає кримінальна відповідальність.
Згідно практики ЄСПЛ, принцип «двічі за одне й те саме не карають» притягнення до адміністративної відповідальності виключає можливість подальшого кримінального переслідування особи. ЄСПЛ вважає, що вислів «одне й те саме правопорушення» за ст.4 Протоколу №7 до Конвенції треба сприймати в тому сенсі, що воно забороняє переслідувати чи судити одну особу за друге правопорушення, якщо останнє походить із тих самих фактів або фактів, що по суті є такими ж як і ті, по яких мало місце перше правопорушення.
Враховуючи зазначене, якщо особа вчинила декілька разів домашнє насильство й за кожне таке діяння була притягнута до адміністративної відповідальності, то притягнення за ці ж самі діяння за ознакою систематичності є ні чим іншим як порушення принципу «двічі за одне й те саме не карають» в розумінні ст.4 Протоколу №7 до ЄСПЛ.
Згідно з обвинуваченням, після вчинення ОСОБА_4 вказаних в обвинуваченні правопорушень, за вчинення яких він був притягнутий до адміністративної відповідальності, нових дій психологічного насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 він не вчиняв. Натомість ОСОБА_4 обвинувачується за ст.126-1 КК України за ті самі діяння.
Тому, застосування заходів кримінально-правового впливу (кримінальна відповідальність) до ОСОБА_4 на підставі сукупності правопорушень, за кожне з яких він зазнав стягнення, порушує принцип «двічі за одне й те саме не карають», передбачений ст. 61 Конституції України та ч.1 ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст.2 ч.1 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Оскільки за всі зазначені в обвинуваченні вчинені правопорушення ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності, а вчинення іншого діяння, яке б містило склад злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, йому не інкримінується виходячи з принципу «двічі за одне й те саме не карають», тому в цьому кримінальному провадженні відсутня підстава для кримінальної відповідальності, передбачена ч.1 ст.2 КК України.
Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 397/1694/14-к. Так, Верховний Суд у даній постанові зазначив, що неодноразові порушення трудової дисципліни і встановленого порядку відбування покарання особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, за кожне з яких до неї застосовувалися заходи стягнення, визначені КВК, не можуть бути підставою притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності за систематичне порушення громадського порядку чи встановлених правил проживання (ч. 1 ст. 390 КК), оскільки порушує принцип, згідно з яким ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналогічна правова позиція, викладена в ухвалі Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі № 754/9696/20 та в постанові Верховного Суду від 12.10.2021 року у справі № 663/3390/19.

Крім того, згідно формулювання, викладеного в обвинувальному акті внаслідок систематичних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 завдано емоційного пригнічення, погіршення психологічного почуття та погіршення якості життя останньої.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обов`язковими наслідками виключно психологічного насильства є побоювання потерпілої особи за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, емоційна невпевненість, нездатність захистити себе або шкода психічному здоров`ю особи.

У практиці ЄСПЛ зазвичай беруться до уваги обставини, що завдають моральної шкоди, зокрема: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; психічне напруження тощо.

Під розладом здоров`я слід розуміти розлад фізичного здоров`я або психічний розлад послідовно розвинутий хворобливий процес, безпосередньо обумовлений заподіянням тілесного ушкодження. Розлад здоров`я завжди поєднується з втратою працездатності, яка може бути стійкою або тимчасовою (незначною). Залежно від ступеню втрати працездатності (до 10%, від 10% до 33%, понад 33%) діяння підлягає додатковій кваліфікації за статтями КК, які передбачають умисне заподіяння легкого, середньої тяжкості чи тяжкого тілесного ушкодження.

Зміст таких наслідків, як психологічні страждання, емоційна залежність, погіршення якості життя потребують конкретизації на основі узагальнення судової практики у відповідних справах.

Зокрема, психологічні страждання можуть бути оцінені судом за допомогою таких критеріїв, які можуть бути встановлені під час допиту самої потерпілої особи, свідків, вивчення документів, а також на підставі проведення психологічної експертизи:

- емоційна дезадаптація і дезорієнтація: потерпіла особа внаслідок насильства почала відчувати хронічне почуття провини, «вигоряння» нездатність переживати позитивні емоції, депресію, високу тривожність, з неї витиснута потреба в любові вона і хоче тепла, і боїться близьких відносин, потерпілу особу переслідує песимізм, почуття невдалого, «нещасного» життя, в неї знизились самооцінка і концентрація, виникли негативні переживання та зникли позитивні емоції;

- пов`язані з цим психосоматичні порушення: у потерпілої особи виникли ожиріння або, навпаки, різка втрата ваги на тлі порушення апетиту; при емоційному (психічному) насильстві, особливо у дітей, з`явились шкірні висипки, алергійні реакції, виразка шлунка, непояснені болі внизу живота, нервово-психічні захворювання тики, заїкуватість тощо.

Під емоційною залежністю слід розуміти, зокрема, залежність від відносин з агресором, яка водночас може бути поєднана і з сильними любовними почуттями до нього ж. Така залежність проявляється в неможливості вибору у відносинах, які є руйнівними (часто на ґрунті ревнощів), але з іншого боку потерпілу особу переслідує нестерпний страх самотності, відчай, цей стан описується психологами як «чорна незаповнена діра в душі».

Погіршення якості життя потерпілої особи може бути визначене за такими критеріями:

- фізичні: потерпіла особа втратила енергійність, у неї виникли втома, фізичний дискомфорт, посилилась залежність від ліків і лікування, алкоголю чи інших психоактивних речовин, водночас можуть мати місце поганий сон і загалом нездатність до спокійного відпочинку;

- інтелектуальні дисфункції: у потерпілої особи виникли негнучкість, некритичність, вузькість мислення, знизилась концентрація уваги, погіршилась пам`ять тощо;

- соціальна дезадаптація і дезорієнтація: у потерпілої особи послабились соціальні зв`язки поступово зникли друзі, інші близькі люди, з якими вона могла б поділитися і від яких можна одержати допомогу, коло соціальних контактів і відносин гранично звузилось; знизилась соціальна активність, виникли безпорадність, нездатність до самостійних рішень і відповідальних дій; посилилась безініціативність в роботі й особистому житті; зменшилась працездатність;

- економічна недостатність як наслідок економічного насильства.

При цьому, погіршення якості життя повинно мати комплексний характер для його оцінки як наслідку домашнього насильства. Наявності лише одного з названих критеріїв (наприклад, втоми і поганого сну або послаблення соціальних зв`язків, або економічної недостатності) недостатньо для оцінки діяння як злочину.

Проте, прокурором в судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження завдання емоційного пригнічення, погіршення психологічного самопочуття та погіршення якості життя ОСОБА_5 . В судовому засіданні прокурор та потерпіла не навели суду жодних доводів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 емоційної дезадаптації і дезорієнтації, пов`язаних з цим психосоматичних порушень, інтелектуальних дисфункцій, соціальної дезаптації і дезорієнтації тощо. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_5 зазначила, що до відповідних спеціалістів за допомогою, як особа, якій завдано психологічних страждань вона не зверталася, відповідний курс лікування не проходила, психологічна експертиза для визначення наявності психологічних страждань, яких нібито зазнала ОСОБА_5 не проводилася. Враховуючи наведене, суд вважає, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами по справі настання відповідних наслідків внаслідок вчинення ОСОБА_4 фактів домашнього насильства за які його було притягнено до адміністративної відповідальності у формі емоційного пригнічення, погіршення психологічного самопочуття чи погіршення якості життя ОСОБА_5 .

З огляду на вищезазначене, в ході судового розгляду було встановлено відсутність події та складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, тому ОСОБА_4 підлягає виправданню в зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (рішення від 18.01.1978 року Ireland v. the United Kingdom, n. 161, Series А, заява № 25), а також неодноразово у рішеннях проти України, зокрема, у справі"Коробов проти України" (рішення від 21.07.2011 року, п. 65, заява № 39598/03), вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із кримінальним правопорушенням, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Згідно з положеннями частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284КПК України (ч. 7 ст. 284 КПК України).
Отже, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про виправдання ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю події та складу кримінального правопорушення у якому останній обвинувачується.
Процесуальні витрати та речові докази по провадженню відсутні. Цивільний позов потерпілою не заявлявся.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 61 Конституції України, ст.ст. 2, 17, 22, 91, 92, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.126-1 КК України та виправдати в зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення.
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1