Справа № 461/4881/22
Провадження № 1-кс/461/4201/22
УХВАЛА

21.09.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова Стрельбицький В.В., за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Львівської обласної прокуратури у якій просить:

1.Поновити термін на оскарження невнесення в ЄРДР, невиконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Юрківа О.Р. від 18.08.2022 року та бездіяльності Львівської обласної прокуратури в досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні №0000434 від 23.04.2020 року за заявою ОСОБА_2 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172, ч.1 ст.175, ч.1 ст.190, ч.1 ст.212-1, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.382 ККУ та тривале невизнання ОСОБА_2 потерпілою, не внесення в ЄРДР, згідно заяв від 27.08.2022 року;

2.Визнати бездіяльність Львівської обласної прокуратури, згідно ст. 303-307 КПК у досудовому розслідуванні в кримінальному провадженні №0000434 від 23.04.2020 року за заявою ОСОБА_2 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172, ч.1 ст.175, ч.1 ст.190, ч.1 ст.212-1, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.382 ККУ, а також щодо тривалого невиконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Юрківа О.Р. від 18.08.2022 року та невнесення в ЄРДР;

3.Зобов`язати уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури внести в ЄРДР, згідно заяв від 27.08.2022 року скаржниці ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень ст.113, ч.1 ст.172, ч.1 ст.1/5, ч.1 ст.190, ч.3,4 сі. 191, ч.1 ст.212-1, ч.1 ст.364, ч.2 ст.365, ч.1 ст.366, 367, ч.2 ст.382 ККУ;

4.Зобов`язати уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури визнати потерпілою в кримінальному проваджені №0000434 від 23.04.2020 року за заявою ОСОБА_2 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172, ч.1 ст.175, ч.1 ст.190, ч.1 ст.212-1, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.382 ККУ та надати постанову про визнання потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_1 вказує, що 15.09.2022 року він отримав простим листом від 09.09.2022 року №31/1-р-22 відповідь з Львівської обласної прокуратури начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Львівської обласної прокуратури Олексія Марущія. З даною відповіддю він повністю не погоджується, оскільки керівник Львівської обласної прокуратури не виконав ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Юрківа О.Р. та на неодноразові відводи слідчому Панасюку Ю.В. ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, який неодноразово закривав кримінальне провадження №0000434 від 23.04.2020 року за заявою ОСОБА_2 , протягом місяця не виконав ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 від 18.08.2022 року. Також, скаржник вказує, що Львівська обласна прокуратура не реагує на його численні заяви щодо неналежного розслідування слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Львові Панасюком Ю.В. кримінального провадження №0000434 від 23.04.2020 року за заявою ОСОБА_2 та виконання ухвали від 18.08.2022 року слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Юрківа О.Р., тривалого не визнання в даному кримінальному провадженні його доньки ОСОБА_2 потерпілою.

Крім того, скаржник вказує, що Львівська обласна прокуратура не притягнула до відповідальності слідчих, які проводили досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000434 від 23.04.2020 року за заявою ОСОБА_2 , та не відреагувала на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2022 року та не внесла в ЄРДР нове кримінальне провадження, згідно даного рішення.

Скаржник в судове засідання не з`явився, згідно скарги просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведених положень, а також виходячи з наведеного вище клопотання скаржника, вважаю, за можливе провести судовий розгляд за його відсутності.

Представник Львівської обласної прокуратури у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Таким чином, перешкод для розгляду скарги, внаслідок неявки представника прокуратури, не встановлено.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

З огляду на матеріали, які вказують на час коли скаржник отримав повідомлення прокуратури, слідчий суддя погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо своєчасного (в межах встановлених КПК України строків) звернення з відповідною скаргою, а тому підстав для вирішення питання про поновлення пропущених процесуальних строків не вбачається.

Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зі змісту ч. 1 ст. 306 КПК України вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначена підсудність скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Отже, виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадження під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 02 березня 2020 року у справі №263/19/20 (провадження №51-420впс20).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, у згаданому висновку суду касаційної інстанції зазначено, що зі змісту ч. 1 ст. 306 КПК України вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначена підсудність скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Однак, ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадження під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Таким чином, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, з наведеного вбачається, що визначальним критерієм підсудності скарг в порядку ст. 303 КПК України, є саме орган досудового розслідування (його місце знаходження).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом (Частина 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

З матеріалів скарги встановлено, що частина скарги подана з приводу бездіяльності органу досудового розслідування - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові зареєстровано за адресою: 79008, м. Львів, вул. Кривоноса 6, та знаходиться у Личаківському районі м. Львова, тобто знаходиться поза межами територіальної юрисдикції слідчого судді Галицького районного суду м. Львова.

При цьому, також враховую те, що у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Розділу 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

З огляду на наведене, слідчий суддя не розглядає питання щодо законності дій чи бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, оскільки це питання виходить за межі його компетенції.

Отже, виходячи з наведеного, слідчий суддя розглядає та оцінює дану скаргу лише в частині яка стосується бездіяльності Львівської обласної прокуратури.

Статтею 303 КПК України, визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Крім того, положення даної статті визначають перелік осіб, які можуть звернутися з відповідною скаргою до слідчого судді.

Також цією статтею встановлено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Наведений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як зазначено вище, згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Проаналізувавши подану скаргу та долучені до неї матеріали, приходжу до висновку, що в даному випадку скаржник звернувся до слідчого судді з приводу бездіяльності посадових осіб прокуратури щодо невиконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.08.2022 року щодо внесення заяви ОСОБА_1 від 28.05.2022 до ЄРДР.

Зокрема, у прохальній частині скарги, серед іншого, ОСОБА_1 вказує на бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо тривалого невиконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_3 від 18.08.2022 року та невнесення відповідних відомостей до ЄРДР.

З дослідженої в ході судового розгляду копії ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 18.08.2021 року вбачається, що доводи скаржника щодо невнесення до ЄРДР його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.05.2022 року були предметом судового контролю з боку слідчого судді та знайшли свою оцінку у наведеній ухвалі.

В свою чергу, скаржник на даний момент фактично звернувся до слідчого судді зі скаргою щодо невиконання наведеної ухвали слідчого судді.

Як наведено вище, перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування є вичерпним. Наведений перелік не містить у собі можливості оскарження під час досудового розслідування бездіяльності прокурора щодо невиконання ухвали слідчого судді.

Слідчим суддею, серед іншого, приймається до уваги те, що змістовний аналіз глави 26 КПК України вказує на те, що будь-яких заборон щодо звернення до слідчого судді з одним й тим самим предметом звернення (зокрема подання скарги в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України щодо бездіяльності прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою особи) чинне законодавство не містить.

Разом з тим, ухвалюючи рішення за скаргою в цілому, враховую також наступне.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування заявником може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень статті 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Скарга повертається, якщо:

1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;

2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;

3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Отже, законодавець прямо не обмежив кількість звернень до слідчого судді зі скаргою щодо конкретного виду бездіяльності. Натомість, законодавець встановив відповідні процесуальні обмеження та правила щодо звернення з відповідною скаргою до слідчого судді. Такі обмеження стосуються повноважень на звернення до слідчого судді у відповідного суб`єкта, строків такого звернення та юрисдикції на яку поширюються повноваження слідчого судді (зокрема місце знаходження органу досудового розслідування.

Наслідком недотримання цих положень є повернення скарги або відмова у відкритті провадження.

В свою чергу, положення статті 304 КПК України встановлюють, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В процесі розгляду скарги встановлено, що у справі №461/4204/22 (справа у якій постановлено наведену вище ухвалу слідчого судді від 18.08.2022 року) скаржник звернувся за судовим захистом до слідчого судді щодо конкретної бездіяльності невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою. Таким чином, скаржник реалізував своє право та отримав з цього приводу відповідну сатисфакцію, тобто засоби відновлення порушеного права, чим в даному випадку є ухвала від 18.08.2022 року, якою його скаргу задоволено та зобов`язано посадових осіб Львівської обласної прокуратури вчинити конкретні процесуальні дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 532 КПК України, ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Зі змісту ст. 533 КПК України вбачається, що ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

При цьому, враховую те, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

У низці своїх рішень ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, також указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Принцип res judicata розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов, які визначені процесуальними положеннями.

Водночас, сам зміст поданої скарги та наведені вище обставини, в частині доводів які віднесено до компетенції слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, встановлені в процесі судового розгляду, свідчать про те, що скаржник фактично звернувся до слідчого судді з приводу оскарження бездіяльності яка не входить до переліку визначеного ч. 1 ст. 303 КПК України.

Оцінюючи доводи скаржника стосовно змісту долученого до скарги копії листа прокуратури Львівської області, враховую також те, що у висновку колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду наведеного у постанові від 30 вересня 2021 року (справа № 556/450/18 провадження № 51-4229км20) зазначено наступне:

«За змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Слід також відзначити, що відповідно до положень статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Як зазначено вище, згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином, чинний КПК України не наділяє слідчого суддю повноваженнями визнати протиправною бездіяльність прокурора (прокуратури) за результатами розгляду відповідної скарги.

Враховуючи наведені доводи та мотиви, приходжу до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Львівської обласної прокуратури слід відмовити.

Водночас, з метою недопущення обмежень для скаржника в реалізації його процесуальних прав та конституційних гарантій, зважаючи на те, що частина доводів скарги стосується оскарження дій та бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, яке зареєстровано за адресою: 79008, м. Львів, вул. Кривоноса 6, та знаходиться у Личаківському районі м. Львова, вважаю за необхідне роз`яснити скаржнику право на оскарження наведеної бездіяльності та дій до слідчого судді відповідного суду (в даному випадку Личаківського районного суду міста Львова) з дотриманням правил підсудності.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

постановив:

В задоволенні скарги відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на оскарження дій та бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, з дотриманням правил підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя В.В. Стрельбицький