УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 307/27/20
провадження № 51-2164ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області

від 23 грудня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня

2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено

від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального

закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному прокурор у своїй скарзі, посилаючись

на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,

як на підставу для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Крім того, скаржник, вказуючи на незаконність судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається

на несправедливість призначеного ОСОБА_4 покарання, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
До того ж посилання прокурора на необґрунтованість та невмотивованість рішення апеляційного суду щодо застосування ним положень ст. 75 КК України не відповідає дійсності з огляду на зміст доданої до касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення, з якої убачається, що апеляційним судом вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 було залишено без зміни.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2020 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 02 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3