Єдиний унікальний номер справи 333/6312/21
Номер провадження 1-кп/333/258/22
ВИРОК
Іменем України
05 липня 2022 року місто Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режими відеоконференції, у залі суду кримінальне провадження №0000803 від 03 липня 2021 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Москва, Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.09.2021 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 місяця арешту;
- 22.09.2021 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 місяця арешту;
- 19.10.2021 року Краматорським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 30.11.2021 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 28.02.2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1,2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:
28.06.2021 приблизно о 20 годині 15 хвилин ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні торгівельного центру «Епіцентр», який розташований за адресою: вул. Оріхівське шосе, 27, м.Запоріжжя, де з торгових стелажів викрав майно, що належить ТОВ «Епіцентр К», а саме: туалетну жіночу воду «Мерседес-бенц Вумен» об`ємом 60 мл., у кількості 1 одиниці, вартістю 1 691,65 грн., без урахування ПДВ, навушники «Мі True Wireless Earphones 2», у кількості 1 одиниці, вартістю 1 332,48грн., без урахування ПДВ, а всього майна на загальну суму 3 024,13грн., без урахування ПДВ.

Після чого, ОСОБА_4 разом з викраденим майном, зник з місця скоєння тим самим розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на суму 3024,13 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Детально указав де, як і коли вчинив крадіжку чужого майна та яким чином розпорядився викраденим. Зі згоди учасників кримінального провадження, в силу ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових доказів що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч.3 ст.349 КПК України та переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.
Аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в ході судового розгляду кримінального провадження доведена в повному об`ємі, та суд кваліфікує діяння обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.65 КК України суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючи особистість обвинуваченого раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, має постійне місце проживання.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставин які пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч.2 ст.50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

ОСОБА_4 положень статті 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом) та статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).
Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами сукупності кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Шевченківським районним судом м.Запоріжжя від 28.02.2022 року, остаточне покарання слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід в даному провадженні не обирався, оскільки у відношенні ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні.
Оскільки наразі ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2022 року, відсутня необхідність обрання запобіжного заходу до набрання вирком законної сили.
Керуючись ст.ст.349, 368, 373-376, 395 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2022 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати починаючи з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази: оптичний диск із відеозаписом та письмові докази залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення вироку, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя ОСОБА_1