Ухвала

Іменем України
03 травня 2022 року

м. Київ
справа № 573/1689/16-к

провадження № 51 5039 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 серпня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року,
установив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 серпня 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років кожного.
Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь держави відшкодування судових витрат у сумі 4 737 грн. 93 коп. з кожного.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 серпня 2019 року змінено. Визнано недопустимим та виключено з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ винуватості обвинувачених протокол негласної слідчої (розшукової) дії від 25 серпня 2016 року.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зараховано обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 строк тримання під вартою з 23 серпня 2019 року до набрання вироком законної сили, тобто до 16 лютого 2022 року включно, в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перевірку зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції. Засуджений ОСОБА_4 адресує касаційну скаргу Верховному касаційному суду України, в той час як судом касаційної інстанції є Касаційний кримінальний суд Верховного Суду.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
За положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,не наводить конкретних порушень норм матеріального або процесуального закону, які відповідно до ст. 438 КПК України можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції. Всупереч законодавчим приписам у поданій касаційній скарзі не міститься обґрунтування заявлених вимогз урахуванням положень ч. 1 ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 не вказує, які конкретно доводи його апеляційної скарги, у порушення вимог ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив та не перевірив.
Посилаючись на незаконність оскаржуваних судових рішень, окрім іншого, засуджений фактично вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, неналежних та недопустимих доказах, а тому доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду, як і невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
У прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 ставить питання про скасування вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 серпня 2019 року, перекваліфікацію його дій з п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначення йому покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Вимоги до суду касаційної інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги, оскільки скасування вироку без скасування ухвали апеляційного суду не передбачено процесуальним законодавством.
Враховуючи викладене, засудженому слід зазначити вимогу щодо оскаржуваного судового рішення, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК України.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Разом з тим, засуджений ОСОБА_4 не долучив до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду. При цьому він зазначив, що не отримав копію ухвали Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року та надішле її пізніше.
Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень ст. 427 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 серпня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3