Номер провадження: 11-кп/813/927/22
Номер справи місцевого суду: 504/4983/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 (TANKO LAURENC) - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.01.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000093 від 13.07.2020 відносно:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ельбасан, Республіки Албанія, громадянина Республіки Албанії, маючого на утриманні дитину 2018 р.н., постійно проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , документованого паспортом громадянина Республіки Албанії Ве НОМЕР_1 , виданим 30.03.2021 (дійсний до 29.03.2031),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України,
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) про зміну запобіжного заходу. Задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосовано до ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ ОСІ строком на 60 днів, тобто до 20.03.2022 року.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала суду є необґрунтованою та невмотивованою.

Апелянт в обґрунтування своїх доводів вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Також зазначає, що прокурором в порушення вимог ч. 1 ст. 183 КПК України не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам , передбаченим ст. 177 КПК України, а судом не враховано обставину встановлення в Україні карантину.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливим апеляційний розгляд провести за відсутності сторін.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються обставини скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) злочину та безпідставність висунутого обвинувачення, в зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), уродженець Республіки Албанії, громадянин Албанії, обвинувачується у вчинені двох особливо тяжких злочинів за яке передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) обвинувачується в тому, що він разом з іншими співучасниками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 організували незаконну діяльність - контрабанда наркотичних засобів та незаконне придбання, зберігання і перевезення наркотичного засобу з метою збуту, в особливо великих розмірах.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що до вчинення кримінальних правопорушень можуть бути причетні інші, не встановлені на теперішній час особи, у тому числі іноземці, що свідчить про наявність з ними дружніх відносин Танко Лоуренс ( ОСОБА_8 ), що також підтверджує ризик його переховування від суду.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі Танко Лоуренс матиме можливість здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Окрім того, колегія суддів, вважає доведеним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) може вчинити інше кримінальне правопорушення, через відсутність громадянства України та постійного місця проживання на її території, окрім того злочин вчинено із приховуванням від митного контролю, що обґрунтовано може вказувати на наявність ризику вчинення інших, в тому числі аналогічних злочинів.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування Танко Лоуренс ( ОСОБА_8 ), який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.
Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу безпідставними, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
За наведений вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника у цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.01.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000093 від 13.07.2020 відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4