Справа № 464/5150/21
пр.№ 1-кп/464/225/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова
у складі: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 464/5150/21, внесене 09 липня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000424 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджень м. Львова, українець, громадянин України, вдівець, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює охоронцем в ПрАТ «ІРОКС», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Залізничного районного суду міста Львова від 22 травня 2020 року за ч.2 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, покарання відбуває,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України
у с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 30 червня 2021 року, близько 15:15 год, перебуваючи біля будинку, що за адресою: м. Львів, вул. Кос-Анатольського, 22, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, через незачинене ліве переднє вікно, проник до салону вантажного автомобіля марки "БАЗ" (ТАТА), д.н.з. НОМЕР_1 , звідки, шляхом вільного доступу, таємно викрав, куртку чорного кольору марки «Bolf», вартістю 500 грн, в якій знаходилось посвідчення водія НОМЕР_2 , видане на прізвище ОСОБА_6 та банківська картка банку AT «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_3 , яка була видана та належала потерпілому ОСОБА_6 , після чого, з викраденим майном яке належало ОСОБА_6 , зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на Суму 500 гривень.

Крім цього, 30 червня 2022 року, близько 15:25 год ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , дістав з кишені раніше викраденої куртки марки «Bolf», яка належала ОСОБА_6 , банківську картку банку AT «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_3 , яка була видана та належала потерпілому ОСОБА_6 , з метою подальшого зняття грошових коштів, залишив її при собі, таким чином, викрав вказаний документ.

Крім того, 30 червня 2022 року близько 15:45 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні відділення AT «Державний ощадний банк України», що за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 11, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи доступ до попередньо викраденої банківської картки банку AT «Державний ощадний банк України», № НОМЕР_3 , яка була видана та належала потерпілому ОСОБА_6 , шляхом підбору пін коду, таємно викрав із вказаного карткового рахунку грошові кошти в сумі 500 грн, які належали ОСОБА_6 знявши їх у банкоматі вказаного відділення банку та якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 , спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму на суму 500 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення за викладених обставин визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлялися про дату час та місце проведення такого.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченого та з`ясуванням даних про його особу. При цьому судом обвинуваченому було роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_5 кваліфіковано правильно за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднаного з проникненням у сховище, та за ч.1 ст.357 КК України як у незаконному викраденні документу вчиненому з корисливих мотивів. Правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння учасниками судового провадження не оспорюється.
Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим проступку; нетяжкого тяжкого злочинів проти власності, особу обвинуваченого, який має судимості за аналогічні злочини, їх повторність; відбуває реальне покарання в місцях позбавлення волі; його вік, є вдівець, має на утриманні двох малолітніх дітей, тобто наявність міцних соціальних зв`язків, не військовозобов`язаний, офіційно працевлаштований; захворювань немає; під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває; пом`якшуючими вину обставинами - щире каяття, що підтверджується його поведінкою при розгляді в суді кримінального провадження за спрощеним порядком; обтяжуючих вину обставин судом не встановлено, приймаючи до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та небезпеки для суспільства середній. З метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та приходить висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в мінімальних межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії:

за ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч.3 ст.185 КК України - позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі на строк обмеження 2 роки.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обвинуваченому слід визначити покарання позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до вироку Пустомитівського районного суду від 09 серпня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22 травня 2020 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17 зробила правовий висновок, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

З урахуванням наведеного та положень ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року, остаточно визначивши ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, на підставі ст.69 КК України та застосування ст.75 КК України (звільнення від покарання з випробуванням) суд не знаходить.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання і обмеження у вільному пересуванні працівниками поліції за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22 травня 2020 року.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 532 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України та призначити наступні покарання:

за ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч.3 ст.185 КК України - позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2022 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його фактичного затримання і обмеження у вільному пересуванні працівниками поліції за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22 травня 2020 року.

Речові докази:

-компакт-диск із записом камери відеоспостереження з місця події залишити при матеріалах кримінального провадження;
-кофту світло зеленого кольору, яка знаходиться у камері схову речових доказів ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області повернути ОСОБА_5 ;

-посвідчення водія НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_8 , яке передано йому на зберігання залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення. Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1