ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2167/21 Номер провадження 11-кп/814/447/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
предствника ДУ «Полтавська виправна колонія №64»ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» матеріали провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 та звільнено останнього умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного 14.02.2017 року Київським районним судом м. Полтави, не відбутий строк - 1 рік 03 місяці 07 днів.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 відбув ѕ частини строку покарання та довів своє виправлення.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, заступником керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України щодо ОСОБА_7 відмовити.

З рішенням районного суду не погоджується, так як вважає, що судом по даній справі не дотримано вимог кримінального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини, а ухвала Ленінського районного суду м. Полтави Полтавської області від 14 січня 2022 року є незаконною і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що надані суду матеріали на засудженого ОСОБА_7 не доводять його сумлінну поведінку, а тим більше його виправлення. Приймаючи оскаржуване рішення, суд не надав оцінку та не взяв до уваги поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання в цілому.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували щодо апеляційної скарги прокурора та вказували, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення, представника ДУ "Полтавська виправна колонія (№64)", який вважає, що засуджений довів своє виправлення, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вирішила наступне.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином не врахував всі обставини провадження та прийшов до помилкового висновку про те, що засуджений заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Разом з цим, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , не відповідає фактичним обставинам провадження та суперечить наявним матеріалам особової справи.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої суду особової справи, вироком Київського районного суду м. Полтава від 14 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано виним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 1,6, 12 ч. 2 ст.115 КК України та призначено покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного його майна; за п.п. 1,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна.

Початок строку відбування покарання, 27 липня 2014 року, та кінцевий строк відбування покарання 21 квітня 2023 року.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 , засуджений вироком суду за злочини, які за ступенем тяжкості являються особливо тяжкими злочинами.

Так, відповідно до п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Колегією суддів встановлено, що на час розгляду місцевим судом клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відбув більше 3/4 строку призначеного судом покарання за особливо тяжкі злочини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Саме відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Зокрема, висновок щодо виправлення засудженого при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про особу засудженого, його поведінки за увесь період відбування покарання в колонії та відношенні до праці і пов`язується з фактичним відбуттям особою певної частини строку призначеного їй покарання.

Так, згідно з наявних характеризуючих даних в матеріалах провадженнях ОСОБА_7 характеризується неоднозначно.

Відповідно до наявних у особовій справі документів, за період перебування у державній установі «Київський слідчий ізолятор» м. Києва характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Перебуваючи у державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» м. Полтави характеризувався негативно.

15 грудня 2019 року згідно рішення дисциплінарної комісії СІЗО про накладення стягнення засуджений ОСОБА_7 допустив порушення вимог режиму утримання, яке полягало в тому, що 13 грудня 2019 року безпідставно образив та принижував честь і гідність працівників установи, висловлювався в бік представників адміністрації нецензурною лайкою та своїми умисними діями перешкоджав виконанню ними своїх службових обов`язків. Дії засудженого ОСОБА_7 також підпадають під визначення поняття «дрібне хуліганство» - нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. В категоричній формі відмовився надавати будь які пояснення своїй поведінці. Керуючись ст.ст. 132, 134 КВК України, ст. 15 ЗУ « Про попереднє ув`язнення» засудженого ОСОБА_7 на підставі протоколу дисциплінарної комісії №30 від 15 грудня 2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму, невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон було поміщено до карцеру на 5 діб.

Отже, останній мав найсуворіше стягнення, а саме поміщався до карцеру. Стягнення погашено у встановленому законом порядку.

З 25 листопада 2020 року покарання відбуває в державній установі «Полтавська виправна колонія (№ 64)». За час відбування покарання в установі, характеризувався задовільно. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи заохочувався тільки два рази за короткий проміжок часу за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Відповідно до характеристики, працевлаштований в майстерні установи по виготовленню сувенірної продукції. Поставлені завдання виконує своєчасно та якісно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», отримав спеціальність «столяр будівельний» в Полтавському навчальному центрі №64 при установі.

15 квітня 2021 року та 17 липня 2021 року отримав два заохочення у виді подяки.

В характеристиці, також, зазначено, що ОСОБА_7 , відповідно до рішення комісії виправної колонії від 16 листопада 2020 року на шлях виправлення не став та не довів свого виправлення.

10 серпня 2021 року адвокат ОСОБА_8 в інтересах засудженого звернувся з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Як випливає з матеріалів провадження, за весь час відбування покарання, а саме з 27 липня 2014 року до часу звернення до суду з заявою про умовно-дострокову звільнення від відбування покарання, засуджений має тільки 2 заохочення, які він отримав безпосередньо перед настанням строку для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та на даний час заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки з урахуванням положень ст. 6 КВК України нетривалий час реального відбування покарання не може свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

Наведені вище обставини в сукупності з іншими даними щодо поведінки засудженого свідчить про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

А тому процес змін в особистості засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, ще не свідчить про його виправлення.

При цьому, колегія суддів вважає, що засуджений має позитивні зрушення, про що свідчить його особова справа, однак період, протягом якого відбулися ці зрушення, є занадто нетривалим.

Враховуючи викладене, вивчивши всебічно та повно дані про особу засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що на даний час неможливо переконливо стверджувати про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не надав оцінку та не взяв до уваги поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання в цілому.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд помилково дійшов висновку про достатність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, внаслідок чого ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційною інстанцією, якою в задоволенні клопотання захисника засудженого слід відмовити.

Відповідно апеляційна скарга прокурора про скасування ухвали суду з наведених в ній мотивів підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2022 року - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2022 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4