Справа № 727/6923/22
Провадження № 1-кп/727/380/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне, Генічеського району, Херсонської області, громадянина України, із середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -
учасники кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 30 від 25 червня 2022 року солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 29 від 25 червня 2022 року на посаду розвідника відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
З моменту прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_3 у військову частину НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
24 лютого 2022 року Президент України видав Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року №2119-ІХ «Про затвердження Указу Президенти України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.
Обвинувачений ОСОБА_3 , 06 липня 2022 року близько 14 години 00 хвилин, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 10 години 00 хвилин 12 серпня 2022 року.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті та показав суду, що переїхав в Чернівці півроку тому. Став на облік, вручили повістку та направили у військову частину для проходження служби. Не був емоційно підготовленим та дисциплінованим, в результаті чого самовільно залишив військову частину, в період з 06.07 до 12.08.22 року та перебував вдома по АДРЕСА_3 . Оскільки усвідомив, що за дані дії передбачене покарання, добровільно повернувся у військову частину. У вчиненому щиро кається, бажає надалі проходити військову службу.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження письмових доказів, оскільки фактичні обставини ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, його дії суд кваліфікує за ч ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд враховує, що вчинений обвинуваченим злочин належить до категорії тяжких злочинів в силу ст.12 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Суд, при призначенні покарання враховує особу обвинуваченого зокрема те, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, вину визнав, а також його бажання надалі проходити військову службу та захищати Батьківщину. Також, ОСОБА_3 перебуває в цивільному шлюбі, разом виховують 11-річну дитину співмешканки, за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою в ОКНД та ЧОПЛ не звертався.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши відносно нього ст.ст. 75, 76 КК України та звільнивши від призначеного покарання з випробуванням.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім та сприятиме виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів.
Запобіжний захід не застосовувався.
Речових доказів та судових витрат в кримінальному провадженні немає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 371-376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_3 , звільненим від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 діб з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_5