Справа № 317/1633/20
№/п 1-кп/317/62/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого: ОСОБА_11

адвоката потерпілого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції зі слідчим ізолятором м.Запоріжжя) в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження №0000464 від 26.04.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кара Балти Киргизстан, громадянина України, має середню-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) 29.01.1997 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.140, ч.І ст.215-3, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 03.09.2010 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 289, ст. 76 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки; 3) 07.11.2011 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 11.07.2014 звільнився з Кіровоградської ВК (№ 6) на підставі рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області згідно ст. 7 ЗУ «Про амністію»; 4) 21.10.2015 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік; 5) 25.04.2016 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 08.05.2019 звільнився з Кіровоградської ВК (№ 6) по відбуттю строку покарання,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, має малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1)10.04.1997 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; 2) 21.01.1999 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч.3 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 17, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі; 25.11.2002 звільнився з Бердянської ВК Запорізької області (№ 77) по відбуттю строку покарання; 3) 25.04.2005 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 11.02.2010 звільнився з Оріхівської ВК Запорізької області (№ 88) по відбуттю строку покарання; 4) 11.01.2011 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; 05.04.2014 звільнився з Кам`янської ВК Запорізької області (№101) умовно-достроково; невідбутий строк 1 рік 4 місяці 19 днів,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
26.04.2020 приблизно о 12 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий ОСОБА_11 .. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, знаходячись на території домоволодіння за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали виносити матеріальні цінності, які належать потерпілому ОСОБА_11 , а саме бензиновий генератор марки «FIRMAN SPG 6500Е2», вартістю 6785 гривень, акумуляторну батарею «Mastak МТ 1211180», вартістю 238 гривень, металевий візок зеленого кольору, вартістю 322 гривні 20 копійок, поливний резиново-пластиковий шланг, діаметром 3/4, довжиною 50 м, вартістю 373 гривні 20 копійок, поливний резиново-пластиковий шланг діаметром 3/4 довжиною 30 м, вартістю 232 гривні 92 копійки, металеву сокиру з дерев`яною рукояткою, вартістю 105 гривень 60 копійок, загальною вартістю майна 8047 гривень 92 копійки згідно з висновком експерта №1731/20 від 27.04.2020.

Речі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поклали на візок, який докотили до будинку АДРЕСА_3 , в якому тимчасово проживав ОСОБА_7 . Однак їх протиправні дії були виявлені свідком ОСОБА_13 , яка у вказаний час знаходилась в кімнаті на другому поверсі у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 та з вікна будинку побачила протиправні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які викрадали майно, яке належить ОСОБА_11 , після чого вибігла з приміщення будинку та намагалась їх зупинити біля будинку АДРЕСА_3 .

У цей час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які знаходилися поблизу буд. АДРЕСА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, розпочаті як крадіжка, не припинили їх вчинення, а продовжили дії щодо викрадення майна. Після чого дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 намагався зупинити потерпілий ОСОБА_11 , який вибіг слід за ОСОБА_13 з приміщення будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_11 був помічений ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але вони продовжили дії щодо викрадення майна, та фактично отримали можливість розпорядитися викраденим майном. ОСОБА_7 зрозумівши, що їх спільні з ОСОБА_8 дії викриті, сховався в приміщені будинку АДРЕСА_3 де був затриманий працівниками поліції, а ОСОБА_8 після скоєння нападу на потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 втік з міста події і був затриманий працівниками поліції.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були розпочаті як крадіжка чужого майна переросли в відкрите викрадення (грабіж).

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 8047 гривень 92 копійки.

При цьому встановлено, що ОСОБА_8 в той момент, коли його та ОСОБА_7 дії щодо викрадення майна були викриті свідком, не узгоджуючи своїх дій з ОСОБА_7 , прицільно кинув у бік ОСОБА_13 сокиру, яка, злякавшись за своє життя та здоров`я, з місця події втекла, а після того дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 намагався зупинити потерпілий ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, прицільно кинув сокиру у його бік, в спину, і потерпілий, злякавшись за своє життя та здоров`я, втік з місця події.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж),поєднаний з проникненням у сховище, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з наступних підстав:

Обвинувачений ОСОБА_7 провину в інкримінованому правопорушенні фактично не визнав. Зазначив, що він визнає скоєння ним крадіжки, але, на висновок колегії, таке визнання робив під час судового розгляду лише з метою отримання поблажливого ставлення до нього та призначення найменшого покарання, а не з метою розкаяння. По обставинам пояснив, що в квітні 2020 року він напередодні події розпивав спиртні напої з ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , де винаймав будинок. ОСОБА_8 забув у нього свій мобільний телефон, а тому вранці наступного дня прийшов за ним. ОСОБА_7 запропонував йому піти пошукати залізяки для двору і вони пішли по вулиці. При цьому обидва знаходилися в стані алкогольного сп`яніння. Хвіртка на ділянці 45 будинку була відкрита, і вони побачили генератор. Зайшли до території, на дворі нікого не було. Будинок двоповерховий, а майно було під навісом. Вони постояли, взяли візок, погрузили на нього генератор, акумулятор, шланги та сокиру. Вантажили вдвох, викотили візок з двору вдвох. Жодних криків, що їх зупиняють, не чули. Одразу покотили візок до будинку, який винаймав ОСОБА_7 . ОСОБА_7 зайшов до території домоволодіння, з метою відчинити хвіртку, а ОСОБА_8 залишився на дорозі. ОСОБА_7 почув крик потерпілого, який біг до них в білизні з пістолетом в руці. ОСОБА_7 злякався, забіг до будинку, та, як пояснив, чекав приїзду поліції. Був нетверезим та свідка ОСОБА_13 не бачив. ОСОБА_8 залишився на вулиці, але де саме ОСОБА_7 не пам`ятає. На фото, що зроблено свідком ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_7 впізнав на зображенні ОСОБА_8 . Свої пояснення працівникам поліції обвинувачений не пам`ятає, оскільки був нетверезим. ОСОБА_8 свої дії, щодо кидання сокири з ОСОБА_7 не узгоджував.

Покази після зміни прокурором обвинувачення підтвердив повністю. Провину в скоєнні крадіжки визнав.

ОСОБА_8 , щодо інкримінованого правопорушення провину визнавав, але вважає, що його дії невірно кваліфіковані, як розбійний напад. Щодо обставин пояснив, що він разом з ОСОБА_7 напередодні 26.04.2020 року вживали у нього вдома спиртні напої. ОСОБА_8 забув у ОСОБА_7 свій мобільний телефон за яким кинувся наступного ранку. Прийшов до ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 та ОСОБА_7 запропонував йому допомогти знайти проволоку і вони пішли по вулиці. В будинку, що поряд з будинком в якому проживав ОСОБА_7 була відкрита хвіртка і вони зайшли до подвір`я. Побачили візок, погрузили на нього генератор, акумулятор, шланги, сокиру та покотили до дому до ОСОБА_7 . Біля свого будинку ОСОБА_7 зайшов на подвір`я та став відкривати ворота, для того, щоб закотити візок. В цей час ОСОБА_8 почув топіт, повернувся та побачив, що на них біжить потерпілий в білизні. Тоді ОСОБА_8 кинув візок і з нього впав генератор. Тоді він схопив сокиру та кинув в потерпілого. Кидок не був цілеспрямованим. В цей момент ОСОБА_8 побачив, що подію знімає на мобільний телефон жінка. Після події він зробив спробу просити у потерпілого пробачення, але той сказав, що чекатиме поліцію. Хто саме запропонував скоїти крадіжку ОСОБА_8 не пам`ятає. Свідка ОСОБА_13 на місці події не бачив. Потерпілий біг до них з пістолетом в руці, але не стріляв та нічого не кричав. Обвинувачений ОСОБА_8 наполягає на тому, що він кидав сокиру один раз.

Судом був допитаний потерпілий ОСОБА_11 та свідки.

Потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 26.04.2020 року близько першої години дня в кімнату відкрились двері та дружина кричала, що їх грабують. Їй телефонувала племінниця, що жила в будинку на другому поверсі та яка побачила, що невідомі вивозили з двору речі. ОСОБА_11 в білизні вискочив на двір. В цей час племінниця забігла до двору та повідомила, що на її очах викрали візок, генератор, акумулятор та шланги. Вона побігла за крадіями, кричала їм що бачить їх, а тоді в її сторону з їх боку полетіла сокира. Потерпілий побіг за ними та побачив, що з сусіднього двору на нього біжить чоловік із сокирою. Потерпілий зі свідком ОСОБА_13 стали бігти назад, сокира впала поряд з потерпілим, біля калитки. Вони закрилися в дворі та викликали поліцію. Поки чекали поліцію один із нападників робив спроби вибачитися, але кричав вибачення через паркан.

Щодо обставин викрадення речей пояснив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в курнику взяли сокиру, випустили курей, витягнули генератор, погрузили його на візок та зверху шланги. Територія домоволодіння огороджена бетонним парканом висотою 2 метри, є калитка. Про грабіж потерпілому повідомила дружина, яка узнала від племінниці. Коли він біг до домоволодіння грабіжників по АДРЕСА_4 шланги були вже на території їх домоволодіння. Житло грабіжники знімали, з цією хатою у потерпілого спільний паркан. Потерпілий наполягає, що він кричав грабіжникам з 7-8 метрів, що вони роблять, з метою зупинити їх дії. А один із них побіг на нього у відповідь із сокирою. Візок з генератором лежав перед входом на територію їх домоволодіння. Коли один із грабіжників кинув сокиру, вона впала від потерпілого в 70-80 см, він забрав її та забіг в свій двір. Потерпілий пояснив, що з грабіжниками знайомий не був, але в селі бачив. Тілесні ушкодження а ні потерпілий, а ні його племінниця не отримали. Племінниця потерпілому розповіла, що один із чоловіків просив пробачення, заглядаючи через паркан. Саме ОСОБА_8 біг на потерпілого із сокирою, а племінниця сфотографувала на свій телефон ОСОБА_8 , який кидав сокиру.

Хто кидав сокиру в племінницю ОСОБА_11 сказала саме вона. Слідчі експерименти проводилися. Все фіксувалося. Зауважень по проведенню слідчих дій не було. Майно потерпілому повернули.

В день нападу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були п`яні. Вони були агресивні, оскільки кидали сокиру. Потерпілий побоювався за своє життя. Також потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що має травматичний пістолет, саме із ним він вийшов за ворота, але на той момент пістолет був несправний і він мав на меті налякати обвинувачених. Потерпілий наполягав, що він питав, у грабіжників, що вони роблять, з метою зупинити їх дії. Ніяких інших розмов не було.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є племінницею дружини потерпілого ОСОБА_11 . Навесні 2020 року проживала в будинку своїх родичів в с.Лукашево Запорізького району Запорізької області. Її кімната розташована на другому поверсі будинку. Обвинувачених свідок впізнала та пояснила, що побачила їх в день скоєння ними правопорушення 26.04.2020 року. По обставинах пояснила, що це була неділя. Дядько та тітка після обід знаходилися в будинку. Свідок перебувала на другому поверсі. В вікно вона побачила, що двоє незнайомих чоловіків, худорлявих, котили на візку, що належить дядькові генератор з акумулятором та шланги для поливу, які лежали зверху.

Грабіжники були в темній одежі джинсах та спортивних куртках. Візок котили вдвох. На той момент свідок обличчя їх не бачила. Вони котили тачку, яка була важкою. За 4 метри до калитки дядькового домоволодіння свідок їх побачила, вони ледве перекотили тачку за калитку. Свідок подумала, чому незнайомі тягнуть дядькові речі. Вона одразу зателефонувала дядькові, але тітка взяла слухавку, та відповіла, що дядько навіть не на дворі, вони нікому дозволу на речі не давали, тоді ОСОБА_13 сказала, що їх грабують та кинулася на вулицю. Після того, як грабіжники викотили візок, вони повернули направо, проїхали метрів з 10, тачка перекинулась, все було на землі. ОСОБА_13 вибігла за калитку слідом за чоловіками та прокричала: "Ребята, що виробите, залиште все, всі вдома". Коли вибігла за калитку, ОСОБА_13 побачила, що шланги з візка були вже на території сусіднього домоволодіння, яке як вона думала, покинуте. Один із чоловіків возився зі шлангами, а другий на вулиці возився з генератором, саме він схопив сокиру та кинув в неї. ОСОБА_13 злякалась, та забігла до двору будинку АДРЕСА_3 . Вона відчула загрозу, злякалась, кинулася попередити родичів. В дворі свідок кричала тітці та ОСОБА_11 , щоб були обережними, оскільки в неї кидали сокиру. ОСОБА_11 сказав ОСОБА_13 взяти будь-яку палицю для опору. Свідок знайшла палицю та побігла за ним на вулицю. За воротами ОСОБА_13 побачила, що ОСОБА_11 біжить в сторону калитки свого будинку, назад, схопила свій мобільній телефон та стала знімати все, що відбувається. В цей момент один із грабіжників знову кинув сокиру. ОСОБА_13 зробила знімки та один із низ виявився вдалим. Свідок з потерпілим забігли до двору та викликали поліцію.

Коли приїхали працівники поліції, вони відшукували грібіжників. Свідок все розповіла та показала знімки працівникам поліції. Свідок наполягала на тому, що сокира летіла саме в її бік та приземлилася недалеко від неї, метрах в двох. ОСОБА_11 біг назустріч свідкові, від грабіжників, коли сокиру йому кидали в спину. У ОСОБА_11 в руках був пістолет. Пострілів він не робив. Свідок також пояснила, що грабіжники у неї нічого не вимагали, вони її лише ображали. Сокира, яку кидали в неї та потерпілого була викраденою з їх домоволодіння. Свідок наполягала на тому, що сокиру кидали обвинувачені двічі: спочатку кинули в неї, а потім в ОСОБА_11 . Фото вона зробила на свій телефон, огляд та вилучення слідчим було оформлено. На фото, зображений другий кидок сокири, коли кидали в ОСОБА_11 . Сокиру кидав один той самий чоловік, кидав двічі. Інший чоловік перебував на території домоволодіння. Сокиру кидав ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому розгляді свідок ОСОБА_14 , поліцейський ГРПП Запорізького району, повідомив, що виїзджав на місто події в с.Лукашево. ОСОБА_13 розповідала, що з території домоволодіння по АДРЕСА_3 викрали візок, генератор та шланги. Вона почала кричати, викрила грабіжників, а вони кинули в неї сокиру, яку вкрали. Візок знайшли біля двору нападників, а в дворі шланги. Свідок ОСОБА_14 в інших слідчих діях участі не приймав.

Від допиту інших свідків прокурор відмовився, а сторона захисту клопотань про допит свідків не заявляла.

Судом було досліджено докази, які повністю підтверджують винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в скоєнні відкритого викрадення чужого майна.

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань 0000464 від 26.04.2020 року за заявою потерпілого було зареєстровано провадження за ч.3 ст.187 КК України. (т.1 а.с.106-107, 44-45)

Згідно протоколу огляду місця події від 26.04.2020 року, який проводився за присутності потерпілого ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_3 виявлено, що на хвіртці накладний замок пошкоджень не мав. Було встановлено зникнення речей, їх кількість та перелік. (т.1 а.с.109-114). З поверхні грунту садиби, на території домоволодіння було вилучено сокиру з рукояткою сірого кольору.(т.1 а.с.113). До протоколу огляду виготовлено фототаблицю (т.1 а.с.115-118).

Зазначена фототаблиця не підписана інспектором криміналістом ОСОБА_15 , але зазначений недолік судова колегія не відносить до таких, що виключають допустимість доказу, оскільки сторона захисту, потерпілий та сторона обвинувачення не оспорювали зміст зображень на фотознімках.

Також надано до протоколу огляду МП схематичний план земельної ділянки та технічний план будинку по АДРЕСА_3 на 2 поверхи. (т.1 а.с.119-121).

Відповідно до постанови від 27.04.2020 року сокира з дерев*яною рукояткою сірого кольору, що була виявлена на території домоволодіння по АДРЕСА_3 була визнана речовим доказом по провадженню та передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 (т.1 а.с.122-123).

Протоколом огляду місця події від 26.04.2020 року за участі власника ОСОБА_16 оглянуто домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 . Вхід до домоволодіння здійснюється через двостворчаті дерев*яні ворота та дерев*яну хвіртку. Навпроти воріт, зовні, на відстані 1,2 метра знайдено металевий візок, зовні навпроти хвіртки знайдено на землі бензиновий генератор. Між генератором та металевим візком на поверхні землі знайдено акумуляторну батарею. У приміщенні врем*янки, яка знаходиться у занедбаному стані знайдено 2 мотки пластико-гумового шлангу з розприскувачем. (т.1 а.с.125-137). До протоколу огляду місця події надано фототаблицю. Зазначена фототаблиця не підписана інспектором криміналістом ОСОБА_15 , але зазначений недолік судова колегія не відносить до таких, що виключають допустимість доказу, оскільки сторона захисту, потерпілий та сторона обвинувачення не оспорювали зміст зображень на фотознімках. Також до протоколу огляду надано копію технічного паспорту домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 . (т.1 а.с.138-141).

По кримінальному провадженню за постановою від 27.04.2020 року було визнано речі речовими доказами (т.1. а.с.144-146). Потерпілому ОСОБА_11 було передано на відповідальне зберігання бензиновий генератор, металевий візок зеленого кольору, 2 мотки пластиково-гумового шлангу (т.1. а.с.147).

На мобільні телефони, що вилучені на місці ОМП та належать ОСОБА_7 накладено арешт ухвалою слідчого судді. (т.1 а.с.148-150).

Загальна ринкова вартість викраденого майна, що належить ОСОБА_11 , згідно висновку експерта від 27.04.2020 року за № 1731/20 складає 8047 грн 92 коп. (т.1. а.с.152-155).

Відповідно до протоколу пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2020 року потерпілому ОСОБА_11 було пред*явлено осіб, з яких він впізнав особу на фото 4, на якому зображено ОСОБА_8 , який відносно нього скоїв злочин (т.1 а.с.156-159).

Відповідно до протоколу пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2020 року потерпілому ОСОБА_11 було пред*явлено осіб, з яких він впізнав особу на фото 2, на якому зображено ОСОБА_7 , який відносно нього скоїв злочин (т.1 а.с.160-163).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 30.04.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_11 підтверджено раніше надані покази, щодо місця скоєння злочину, місця розташування викрадених речей. Також потерпілий зазначив, що коли він підходив до сусіднього домоволодіння, то один із чоловіків, що скоювали злочин знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_4 , а другий чоловік із сокирою біг за потерпілим, а тому він став тікати, і цей чоловік кинув в нього сокиру. Вказані обставини потерпілий впевнено показав на слідчому експерименті: місце де знаходився чоловік, де впала сокира. Також повідомив, що на його думку вказаною сокирою чоловік загрожував його життю та здоров*ю і міг спричинити тілесні ушкодження. Жодних зауважень на слідчому експерименті від учасників не надходило, зміст слідчої дії та її результати ніким не оспорювалися. (т.1 а.с.164-167).

В судовому засіданні було також оглянуто DVD-R диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_11 від 30.04.2020 року (т.1 а.с.168), який було визнано речовим доказом по справі постановою слідчого від 30.04.2020 року (т.1 а.с.169).

За заявою свідка ОСОБА_13 слідчому було надано для ознайомлення фотознімок (т.1 а.с.170). Згідно з протоколом огляду від 27.04.2020 року встановлено, що на фотознімку зображений чоловік, який знаходиться в положенні навприсядки, якому на вигляд приблизно 40 років, вдягнутий в спортивну куртку та джинси, який кинув сокиру з дерев*яною рукояткою в бік іншого чоловіка, який від нього тікає та вдягнутий в нижню білизну. При огляді знімку свідок пояснила, що ОСОБА_8 кидає сокиру в ОСОБА_11 , а вона його дії сфотографувала на свій мобільний телефон. (т.1. а.с.171) До протоколу додано роздруківку фотознімку. Зміст протоколу співпадає з зображенням. (т.1 а.с.172).

Фотознімок визнано речовим доказом за постановою слідчого від 27.04.2020 року (т.1. а.с.173).

Згідно до протоколу від 28.04.2020 року було оглянуто мобільний телефон "iPhone 7 plus" моделі МN4U2RM/A, серійний номер НОМЕР_1 свідка ОСОБА_13 , де виявлено фото, що оглядалося з зображеннями чоловіка, що біжить та чоловіка, що кидає сокиру. Телефон, що оглядався сфотографований, та до протоколу долучено фототаблицю. (т.1 а.с.174-181).

Відповідно до протоколу пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2020 року свідку ОСОБА_13 було пред*явлено осіб, з яких вона впізнала особу на фото 1, на якому зображено ОСОБА_8 , який скоїв злочин відносно ОСОБА_11 (т.1 а.с.182-186).

Відповідно до протоколу пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2020 року свідку ОСОБА_13 було пред*явлено осіб, з яких вона впізнала особу на фото 3, на якому зображено ОСОБА_7 , який скоїв злочин відносно ОСОБА_11 (т.1 а.с.187-189).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 30.04.2020 року за участю свідка ОСОБА_13 підтверджено раніше надані покази, щодо місця скоєння злочину, місця розташування викрадених речей. Свідок вказала місце свого перебування в момент, коли побачила на території домоволодіння двох чоловіків, які котили возик, в якому знаходилися викрадені речі. Як вони викотили возик через вхідну хвіртку. Як свідок зателефонувала потерпілому та повідомила про подію його дружині. Весь цей час свідок спостерігала, як двоє чоловіків крадуть речі, як вони попрямували до сусіднього будинку, у них випав генератор з возу та шланги вони перекинули до території домоволодіння по АДРЕСА_4 . Свідок пояснила, що вибігла за територію свого двору та сказала невідомим їй двом чоловікам, що їх помічено, спитала що вони роблять, повідомила, що хазяїн вдома. В цей час, один з чоловіків кинув в її сторону сокиру та вона, злякавшись побігла в свій двір. Забігши в двір, свідок зустріла ОСОБА_11 , якого попередила, що невідомі кидаються сокирою, на що потерпілий запропонував їй взяти вили, але вона схопила палку, вибігла слідом за ОСОБА_11 , та почала фотографувати дії невідомих чоловіків на свій мобільний телефон. Свідок побачила, як в ОСОБА_11 кинули сокиру, та показала, місце де вона впала. Після чого вона повернулась до двору та разом з потерпілім викликала поліцію та чекала на її приїзд. Жодних зауважень на слідчому експерименті від учасників не надходило, зміст слідчої дії та її результати ніким не оспорювалися. (т.1 а.с.190-193).

В судовому засіданні було також оглянуто DVD-R диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 від 30.04.2020 року (т.1 а.с.194), який було визнано речовим доказом по справі постановою слідчого від 30.04.2020 року (т.1 а.с.195).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.05.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_17 встановлено, що ОСОБА_7 26.04.2020 року перебував з дозволу власниці домоволодіння АДРЕСА_4 , вживав спиртні напої з ОСОБА_8 . ОСОБА_8 попросив його завантажити в возик деякі речі. На територію домоволодіння АДРЕСА_3 вони з ОСОБА_8 потрапили через хвіртку. На території знаходився візок в який вони завантажили металевий короб трансформатор, шланги. Викотили візок за територію домоволодіння через хвіртку. Докотили до домоволодіння АДРЕСА_4 , до вхідної хвіртки. Тоді ОСОБА_7 зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_5 вибіг чоловік з пістолетом. ОСОБА_7 не виходив з двору, а ОСОБА_8 вийшов за двір та взяв з собою сокиру з тачки, яку також вкрали, та що було далі ОСОБА_7 не знає, тому що зайшов у свій будинок і ліг спати. Більше ніяких осіб не бачив, куди пішов ОСОБА_8 не знає. Його розбудили через деякий час працівники поліції (т.1 а.с.196-197)

В судовому засіданні було також оглянуто DVD-R диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_17 від 15.05.2020 року (т.1 а.с.198), який було визнано речовим доказом по справі постановою слідчого від 15.05.2020 року (т.1 а.с.199).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.05.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_8 25.04.2020 року зустрівся з ОСОБА_7 , вживали спиртні напої, та він залишив у нього за адресою АДРЕСА_4 свій мобільний телефон. 26.04.2020 року він прийшов до ОСОБА_7 вони знову вдвох вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_7 вийшов з території домоволодіння, а коли повернувся запропонував піти з ним та допомогти забрати у сусіда інвентар. На територію домоволодіння по АДРЕСА_3 вони пройшли через незачинену хвіртку. Вдвох завантажили в возик, що був на території речі - генератор, шланги, сокиру та покотили возика з території через хвіртку. Біля вхідної хвіртки будинку 43 з возика випав генератор, ОСОБА_7 зайшов на територію і в цей час з сусіднього домоволодіння, де вони забрали речі, вибіг чоловік, в руках у якого був пістолет. Чоловік біг в їх сторону, а тому ОСОБА_8 взяв з возика сокиру та кинув в чоловіка. Також ОСОБА_8 вказав, що бачив біля будинку 45 жінку, яка була з мобільним телефоном.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_4 і ОСОБА_8 городами пішов до себе до дому. ОСОБА_8 повідомив, що саме ОСОБА_7 закинув на територію 43 домоволодіння шланги. Ініціатива вкрасти майно виходила саме від ОСОБА_7 (т.1 а.с.200-201)

В судовому засіданні було також оглянуто DVD-R диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 від 15.05.2020 року (т.1 а.с.202), який було визнано речовим доказом по справі постановою слідчого від 15.05.2020 року (т.1 а.с.203).

ОСОБА_7 було затримано 26.04.2020 року згідно протоколу безпосередньо після вчинення злочину (т.1 а.с.204-207).

ОСОБА_8 був затриманий 26.04.2020 року згідно з протоколом після вчинення злочину (т.1 а.с.227-230).

Згідно проведеного алко-тесту ОСОБА_7 26.04.2020 року перебував в стані алкогольного сп*яніння 1,63 %, ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп*яніння - 1,68%. (т.1 а.с.226).

Згідно обвинувального акту від 16.06.2020 року дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були кваліфіковані за ст. 187 ч. 3 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у сховище, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Не дивлячись на досліджені судом докази, які вказують на причетність до вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до відкритого викрадення чужого майна (грабіж),поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та нападу ОСОБА_8 на потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , мета якого не була встановлена досудовим слідством 22.02.2022 року прокурором було змінено обвинувачення.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

А дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у сховище.

Прокурор обгрунтував зміну обвинувачення тільки показами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та зовсім не звернув уваги на показання свідків допитаних в судовому засіданні, показання потерпілого та письмові докази, які узгоджуються між собою повністю та вказують на вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відкритого викрадення чужого майна (грабіж),поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та нападу ОСОБА_8 на потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , шляхом кидання в них викраденої сокири, при цьому мета та мотив таких дій не з*ясовувалися. Змінючи обвинувачення прокурор ніяк не мотивував того, чому він не бере до уваги показання свідків та потерпілого та письмові докази.
Всупереч наявних у кримінальному провадженні доказів та показань свідка ОСОБА_13 , яка безпосередньо була очевидицею вчиненого кримінального правопорушення, показів потерпілого ОСОБА_11 , результатів слідчих експериментів за участі обвинувачених в присутності захисників прокурор зазначає, що нібито узв`язку з тим, що під час судового розгляду кримінального провадження встановлені нові фактичні обставини пред`явлене обвинувачення підлягає зміні. Такими новими фактичними обставинами прокурор зазначив, що сокиру в свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_11 кидав ОСОБА_8 , тобто обидва рази кидав один то той же чоловік.

Відповідно до показів обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор вважає встановленим, що ОСОБА_8 знаходячись неподалік від візка, почув, як хтось біжить у його бік, повернувшись побачив потерпілого ОСОБА_11 в руках якого був предмет схожий на пістолет, в цей момент ОСОБА_7 знаходився біля воріт спиною до нього, які намагався відкрити для того щоб занести викрадене майно, ОСОБА_8 не говорячи нічого ОСОБА_7 підібрав з візка сокиру та відразу кинув її в потерпілого ОСОБА_11 , який побачивши вказані дії намагався забігти у свій двір. Потім ОСОБА_8 побачив, як ОСОБА_7 відразу забіг до будинку і більше його не бачив.

Також, ОСОБА_8 пояснив, що сокиру він кинув один раз тільки у бік потерпілого, який біг до хвіртки свого будинку, вказані дії ОСОБА_8 не обговорював з ОСОБА_7 .

Відповідно до показів обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вважає доведеним та встановленим, що саме в ході бесіди ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 зайти за будинок сусідів та щось забрати, з метою таємного викрадення майна. Вони вдвох, знаходячись на території домоволодіння викрали майно, викотили візок у двір та докотили до будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 намагаючись відкрити ворота для того щоб занести викрадене майно, знаходячись спиною до ОСОБА_8 , повернувши у правий бік голову побачив потерпілого у якого в руках знаходився предмет схожий на пістолет та побоюючись за своє життя забіг у будинок. Також, ОСОБА_7 додав, що не чув, як свідок ОСОБА_13 кричала в його сторону будь-які слова та не бачив, як ОСОБА_8 кидав у бік потерпілого сокиру, а також нічого не пояснював.

Зважаючи на викладене, прокурор обгрунтовуючи ст.62 Конституції України та ч.2 ст.338 КПК України, змінив пред`явлене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення.

Дії ОСОБА_7 прокурор вважає необхідним кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При цьому з*явилась кваліфікуюча ознака повторність, якої не було до зміни обвинувачення.

А дії ОСОБА_8 прокурор вважає за необхідне кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у сховище.

При цьому кваліфікуючої ознаки за попередньою змовою групою осіб в формулюванні обвинувачення не вказано. При викладені фактичних обставин прокурор зазначає, що ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів за попередньою змовою з ОСОБА_7 шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку скоїв правопорушення. Але а ні повторність, а ні попередня змова в формулюванні зміненого обвинувачення відсутні.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_11 маючи представника, який є спеціалістом в області права, адвокатом та будучі обізнаним з нормами КПК України наполягав на підтриманні обвинувачення в раніше пред*явленому обсязі. Тому суд не позбавлений можливості вийти за межі зміненого прокурором обвинувачення, а вважає за доцільне погодитися з думкою потерпілого та на підставі ст.337 КПК України, відповідно якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. А з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Оскільки в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням поставлено питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, та про зменшення обсягу обвинувачення, потерпілий скористався правом підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази та проаналізувавши та дослідивши їх у судовому засіданні, суд, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості приходить до наступних висновків.
З аналізу показань свідків, які безпосередньо приймали участь у подіях та у затриманні обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за попередньою змовою, що відбулася до скоєння правопорушення, шляхом пропозиції, скоїли крадіжку майна з території домоволодіння АДРЕСА_3 , але були викриті свідком ОСОБА_13 , а потім і потерпілим ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_13 бігла слідом за обвинуваченими, робила спробу зупинити їх та повідомила про викриття крадіжки, про що свідчать покази самого свідка та покази обвинувачених під час досудового слідства на слідчих експериментах та в судовому засіданні. Крім того, обвинувачені були викриті потерпілим, який слідом за свідком ОСОБА_13 зробив спробу зупинити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про що свідчать покази потерпілого, свідка ОСОБА_13 та обвинувачених. Дії, які почалися як крадіжка переросли в відкрите викрадення (грабіж). Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли правопорушення, за обставин, що викладені свідком ОСОБА_13 та визнані обвинуваченими. А також ту обставину, що вони були викриті свідком та потерпілим, а відповідно крадіжка переросла в грабіж.
Підстав сумніватися в показаннях потерпілого та свідків у судової колегії немає, оскільки ці показання були послідовними й узгоджувалися між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні.
Дії ОСОБА_8 вчинені ним без узгодження з ОСОБА_7 , що виразилися в 2 кидках сокири в ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , після скоєння відкритого викрадення майна, що належить ОСОБА_11 не були кваліфіковані на досудовому слідстві та не можуть бути самостійно кваліфіковані в суді.
Доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відсутність у них попередньої змови на вчинення правопорушення колегія суддів вважає як спробу уникнути відповідальності. Домовленістю про вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбуватися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. п. 6, 12, 24 постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10, розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за ст. 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Виходячи зі ст.187 КК України, розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). Напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном.
Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого - намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу.
Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.
Саме тому судова колегія не погоджується з позицією та думкою потерпілого, щодо кваліфікації дій за ч.3 ст.187 КК України, оскільки напад був здійснений вже після викрадення речей, він не передував викраденню, а здійснився після викриття дій обвинувачених, тобто не був направлений на подолання опору та здійснений без погодження нападу та його способу між обвинуваченими та позицією обвинувачення та наголошує, що склади злочинів, визначених ст.185 та ст.186 КК України відрізняються за способом їх вчинення. Крадіжка - таємне викрадення чужого майна, а грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Не зважаючи на те, що в ході судового розгляду кримінального провадження викладені прокурором фактичні обставини справи дійсно мали місце, та в судовому засіданні доведено існування у обвинувачених попередньої змови, однак при кваліфікації дій ОСОБА_8 в зміненому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України прокурором не інкримінується обвинуваченому кваліфікуюча ознака: за попередньою змовою групою осіб, але суд погоджується з межами обвинувачення, що підтримує потерпілий.

Судова колегія прийшла до висновку про перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж),поєднаний з проникненням у сховище, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто: ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В ході судового розгляду суд також дослідив документи, що характеризують особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

При призначенні обвинуваченим покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, особи обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Твердження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання провини, на думку суду, не відповідає дійсності. Під час свого допиту ОСОБА_7 погрожував потерпілому ОСОБА_11 .. Обвинувачені вибачень не просили, а щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. Обвинувачені фактично своєї вини повністю не визнали та суду намагалисяя довести, що у них в діях є ознаки самозахисту, що вони настільки буди перелякані потерпілим, що застосували захисні дії, незважаючи на те, що не полишили викредене майно коли були викриті, сокиру кинули в бік потерпілого в спину, запевняючи в судовому засіданні, що це з їх боку самозахист, що в їх діях відсутня попередня змова, а дії свої вважають за необхідне кваліфікувати як крадіжку. Під час судового розгляду не було встановлено, що обвинувачені своїми діями активно сприяли розкриттю злочину. Отже, судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не встановлено.

Щодо встановлення обставин, що обтяжують покарання, судова колегія зазначає, що в первісному обвинуваченні та обвинуваченні, що підтримується потерпілим такою обставиною відносно ОСОБА_7 зазначено рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Відносно ОСОБА_8 в зміненому обвинуваченні та обвинуваченні, що підтримує потерпілий такою обставиною визначено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та додатково прокурором як обтяжуюча обставина зазначено рецидив злочинів.

Судова колегія, проаналізувавши обвинувачення, зважаючи на обсяг обвинувачення та його межі, приходить до висновку, що обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного, особу обвинувачених: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджувалися до позбавлення волі, відбували покарання в установах виконання покарань, судимі, до взяття під варту мали місце реєстрації, яке відрізнялося від місця мешкання, не працювали, ОСОБА_8 має малолітню дитину, за якою не здійснював догляд, враховуючи вік та здоров`я обвинувачених ( ОСОБА_7 - на обліку у нарколога не перебуває, в 1996 році знаходився на стаціонарному лікуванні за направленням військкомату з приводу емоційно-нестабільного розладу особистості. (т.1 а.с.215-222 ), ОСОБА_8 на обліках не перебуває), та негативні характеристики з місця проживання.

Окрім того встановлено, що потерпілому відшкодовано шкоду шляхом повернення викрадених речей на досудовому слідстві, а не за активних дій обвинувачених.

Враховуючи особистість обвинувачених, думку потерпілого, який наполягав на призначені найсуворішого покарання за ч.3 ст.187 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинувачених можливо лише в умовах ізоляції від суспільства - в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченим такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для їх виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самими обвинуваченими, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.3 ст.185 КК України, оскільки на його думку покази свідка ОСОБА_13 не можуть бути доказами, а необхідно грунтуватися на показах ОСОБА_8 та вірити їм беззастережно, судова колегія не приймає до уваги, тому, що оцінку доказів проводить на підставі сукупності всіх вивчених доказів за принципом "поза розумним сумнівом". Підстав для сумнівів в показах свідків та потерпілого суду не представлено, натомість обвинувачені в ході судового розгляду давали покази, за якими можливо зробити висновки про їх бажання уникнути відповідальності. Судом було проаналізовано відмежування понять грабіж, розбійний напад та крадіжка, а тому спроба захисника викласти інший варіант розмежування, відмінний від визначеного Пленумом Верховного Суду України та Верховним Судом, є помилкою. Такою ж є і спроба захисника представити стан алкогольного сп*яніння, в якому знаходився ОСОБА_8 як виправдовувальною обставиною для його дій, а також наявність в діях ОСОБА_8 необхідної оборони, коли обвинувачений кинув в спину потерпілого ОСОБА_11 , який біжав та не бачив цих дій, сокиру, навздогін.

На думку суду, обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, виходячи з приписів ч.5 ст.72 КК України починаючи з 26 квітня 2020 року, з дня фактичного затримання.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні. На підставі викладеного, керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винуватимм у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначити кожному покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, а саме з 26.04.2020 р.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання, а саме з 26.04.2020 р.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити тримання під вартою.

Речові докази: сокиру з дерев*яною рукояткою сірого кольору,бензиновий генератор, акумуляторну батарею, металевий віз зеленого кольлору, 2 мотки пластико-гумового поливного шлангу чорного кольору, повернуті потерпілому ОСОБА_11 , вважати переданими за належністю; мобільній телефон Самсунг GT -19105 в корпусі білого кольору IMEI НОМЕР_2 (сейфпакет 4282643), та мобільний телефон Самсунг SM J320 Hв корпусі золотистого кольору IMEI НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 (сейфпакет 4282643) - передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Запорізького ВП ГУНП в Запорізькій області та змив на марлевий тампон та контроль до нього з поверхні двох ручок металевого возу зеленого кольору знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, особами, що знаходяться під вартою в той же строк, з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2