Справа № 132/2494/21
Провадження №1-кп/132/102/22
Вирок
Іменем України
12.07.2022р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 від 13.07.2021р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мізяків Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого, востаннє 23.05.2017 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст.395 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, звільненого 18.09.2020 року умовно-достроково із Стрижавської ВК № 81, із невідбутим строком покарання 10 місяців 14 днів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 - будучи судимим 23.05.2017 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст.395 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, та звільненим 18.09.2020 року умовно-достроково із Стрижавської ВК № 81, із невідбутим строком покарання 10 місяців 14 днів, на шлях виправлення не став та скоїв новий умисний корисливий злочин в період умовно-дострокового звільнення, за наступних обставин. Так, ОСОБА_7 11.07.2021 року близько 23год.00хв. маючи умисел на крадіжку чужого майна, переліз через паркан та таким чином проник на територію домоволодіння, належного ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке огороджене суцільним металевим парканом, який перешкоджає загальному доступу, вільному та безперешкодному проходу на територію, де побачив два алюмінієві бідони, об`ємом по 40 літрів кожен, та вирішив їх викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, повторно, вчинив крадіжку двох алюмінієвих бідонів, об`ємом по 40 літрів кожен, вартістю 433грн.34коп. за один бідон, а всього на суму 866грн.68коп. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 866грн.68коп.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 11.07.2021 року проник на територію домоволодіння ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрав два алюмінієві бідони, об`ємом по 40 літрів кожен, якими розпорядився на власний розсуд.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, до обвинуваченого застосувати покарання згідно вимог чинного законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке за визначеною статтею 12 КК України класифікацією, відноситься до тяжкого злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2017 року у справі № 132/918/17, ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст.185, ст.395 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.09.2020 року, ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 10 (десять) місяців 14 (чотирнадцять) днів.

Після цього, 11.07.2021 року ОСОБА_7 вчинив крадіжку належного ОСОБА_8 майна, тобто на момент вчинення вказаного злочину він повністю не відбув покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2017 року у справі № 132/918/17.

Отже, кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 притягується до відповідальності у даному кримінальному провадженні № 0000230, він вчинив будучи раніше судимим, маючи незняту та непогашену в передбаченому законом порядку судимість, у період умовно-дострокового звільнення, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості, не створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, та вказує на стійку злочинну спрямованість та його небезпечність для суспільства.

За місцем свого проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має.

ОСОБА_7 будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисливою працею не займається, постійного законного джерела доходу (прибутку) не має.

На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_7 не перебуває.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 в обвинувальному акті визначено обставини, що пом`якшують його покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Однак суд з цим не може погодитися, вважає, що ці обставини не доведені та не знайшли свого підтвердження, а тому підлягають виключенню, оскільки сам факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення не свідчить про його щире каяття, адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, у матеріалах судового провадження відсутні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 зазначених дій, оскільки обвинувачений під час розгляду справи в суді зокрема не проявляв жодних ознак каяття, не відшкодував завданої шкоди та не намагався її відшкодувати.
Отже, обставин, які пом`якшують його покарання, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують його покарання, є рецидив кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, маючи судимість за умисний злочин, та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення і свідчать про спрямованість ОСОБА_7 на вчинення інших умисних кримінальних правопорушень.

Зважаючи на встановлені судом обставини в сукупності з характером конкретних дій обвинуваченого, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що справедливим для обвинуваченого ОСОБА_7 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Відповідно до частини 4 статті 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки кримінальне правопорушення у даній справі ОСОБА_7 вчинив у період умовно-дострокового звільнення, то на підставі ст.ст. 81, 71 КК України, суд до покарання, призначеного за цим вироком, повинен частково приєднати невідбуту ним частину покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2017 року у справі №132/918/17, та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 81 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вирокомКалинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2017 року у справі № 132/918/17, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме два алюмінієві бідони, які згідно постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 від 20.07.2021 року, передані на відповідальне збереження під сохрану розписку ОСОБА_8 , після набуття вироком законної сили, необхідно залишити у законного власника (володільця).

Відповідно до частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Згідно частини 2 статті 124 КПК України та роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Витрати на залучення експерта згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 22.07.2021 року № СЕ-19/102-21/10682-ТВ, у розмірі 686грн.48коп., підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувався.
Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 81 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вирокомКалинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2017 року у справі № 132/918/17, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме два алюмінієві бідони, які згідно постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 від 20.07.2021 року, передані на відповідальне збереження під сохрану розписку ОСОБА_8 , після набуття вироком законної сили, залишити у законного власника (володільця).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 22.07.2021 року № СЕ-19/102-21/10682-ТВ, у розмірі 686грн.48коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя