КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду м. Києва від 13 липня 2022 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури в Київській області ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучене 09.07.2022 в ході проведення огляду земельної ділянки, розташованої поблизу села Бирюки, Білоцерківського району, Київської області, майно, а саме: транспортний засіб марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником якого є ОСОБА_7 та дрова дерев породи дуб та берест, об`єм яких становить 6,369 кубічних метрів, які знаходяться у кузові вказаного транспортного засобу, з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 шляхом заборони розпорядження та користуваннята в цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на згадане майно.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя необгрунтовано встановив заборону у розпорядженні та користуванні автомобілем, оскільки потреби досудового розслідування щодо встановлення вказаного обмеження не виправдовують такий ступінь втручання у права ОСОБА_5 .
Крім того, арештований автомобіль ОСОБА_5 використовує повсякденно у власних господарських цілях, а тому накладення арешту на автомобіль та заборона ним користування позбавляє його засобів для існування.
Також апелянт звертає увагу на те, що процесуального статусу у кримінальному провадженні він не має, а санкцією ч. 1 ст. 246 КК України не встановлено спеціальну конфіскацію вилученого майна, тому із цих підстав позбавлення права користування автомобілем є необґрунтованим.
На думку апелянта, передання фактично вилученого у нього транспортного засобу йому на зберігання, буде достатньою мірою заходу для забезпечення збереження автомобіля до вирішення питання по суті справи.
В судове засідання апелянт ОСОБА_5 не з`явився, 26 липня 2022 року на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності апелянта, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних висновків.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Білоцерківським РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 10 липня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001599, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

09 липня 2022 року в ході проведеного огляду земельної ділянки, поблизу села Бирюки, Білоцерківського району, Київської області (за геолокацією 49,72571С 30,31155В), виявлено вантажний транспортний засіб марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником якого є ОСОБА_7 , в кузові якого виявлено порізані стовбури дерев породи дуб та березест без будь-яких маркувальних бирок. При вимірі об`єму дрів у кузові транспортного засобу встановлено, що їх об`єм становить 6,369 кубічних метрів.
В подальшому транспортний засіб марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , в кузові якого виявлено порізані стовбури дерев породи дуб та березест вилучено та поміщено на території Рокитнянського ВП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області.
09 липня 2022 року проведено огляд на території Урочища «Сухоліська дача», а саме на території кварталу № 18, виділу № 3 в адміністративних межах Рокитнянської ОТГ (відповідно до розмежування території лісової зони ДП «Білоцерківський лісгосп»), під час якого у різних частинах вищевказаного кварталу виявлено 3 пні вітровальних сухостійних дерев породи берест, 4 пні вітровальних сухостійних дерев породи дуб та живе дерево пошкоджене до ступеня припинення росту породи берест.
10 липня 2022 року вказаний транспортний засіб постановою слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
11 липня 2022 року начальник Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури в Київській області ОСОБА_6 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником якого є ОСОБА_7 та дрова дерев породи дуб та берест, об`єм яких становить 6,369 кубічних метрів, які знаходяться у кузові вказаного транспортного засобу, з метою забезпечення збереження речових доказів, для недопущення їх знищення чи пошкодження та подальшого проведення необхідних експертиз.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2022 року клопотання задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001599 про накладення арешту на вказане майно слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до правильного висновку, що з метою збереження майна, як речових доказів, встановлення істини та проведення всебічного повного розслідування кримінального провадження, необхідно накласти арешт.
Вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 від 10 липня 2022 року визнано речовим доказом (а.с. 19-20), відтак є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не приймаються до уваги, оскільки арешт на майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведені обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доводи апелянта з приводу того, що ч. 1 ст. 246 КК України не передбачено спеціальну конфіскацію вилученого майна, не заслуговують на увагу. Зокрема, п.п 1, 3, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України передбачено випадки застосування спеціальної конфіскації. У даному кримінальному провадженні порізані стовбури дерев породи дуб та березест, в подальшому майно, являються предметом кримінального правопорушення, яке одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Автомобіль марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні є використаним засобом (знаряддям) вчинення кримінального правопорушення. Відтак, застосування спеціальної конфіскації можливе щодо арештованого майна.

Крім того, прокурором доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, що не призведе до порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованим законом і завданням кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду м. Києва від 13 липня 2022 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Єдиний унікальний № 357/5540/22 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12
Провадження № 11сс/824/2960/2022 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК