Справа №949/247/22
Провадження №1-кс/949/39/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 17.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , власником яких є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , дубові дошки об`ємом приблизно 3,5 куб.м., соснові дошки об`ємом приблизно 2,5 куб.м, які знаходяться в причепі даного автомобіля. Вказане майно на даний момент знаходиться на території ДП «Дубровицьке лісове господарство», що за адресою м. Дубровиця вул. Комунальна, 3 Сарненського району.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні слідчого відділення відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 від 17.02.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

Вказує на те, що 17 лютого 2022 року зі служби 102 надійшло повідомлення старшого інспектора СРПП ВП №1 ОСОБА_8 про те, що 17 лютого 2022 року близько 07 год під час патрулювання поблизу м. Дубровиця Сарненського району ним було виявлено вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , який перевозив дубові та соснові дошки без відповідних документів.

Виїздом на місце події було встановлено, що працівниками ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області на автодорозі Н-25 «Городище-Рівне-Старокостянтинів» поблизу м. Дубровиця Сарненського району було виявлено вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , який в тентованому причепі перевозив дубові та соснові дошки без відповідних документів. Всього в причепі було виявлено 3,5 куб.м. дубових необрізних дощок, за своїм зовнішнім виглядом нехарактерних для сирої дошки та 2,5 куб.м. соснових обрізних свіжорозпилених дощок.

У ході проведення огляду місця події 17 лютого 2022 року було вилучено вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , дубові дошки об`ємом приблизно 3,5 куб.м., соснові дошки об`ємом приблизно 2,5 куб.м, які знаходилися в причепі даного автомобіля. Вищевказане визнано речовими доказами у матеріалах кримінального провадження та доставлено на територію ДП «Дубровицьке лісове господарство», що за адресою м. Дубровиця вул. Комунальна, 3 Сарненського району.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка інспектор СРПП ОСОБА_9 дав покази про те, 17 лютого 2022 року близько 07.00 год під час патрулювання на службовому автомобілі на автодорозі «Городище-Рівне-Старокостянтинів» він разом із поліцейським СРПП ОСОБА_10 помітили вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не працювала підсвітка номерного знаку. При перевірці даного автомобіля в причепі вони виявили дубові та соснові дошки, на які у перевізника були відсутні відповідні документи. ОСОБА_11 , який перебував у автомобілі, пояснив, що дані дошки він везе своєму брату із с. Морочне Вараського району в м. Біла Церква. Відсутність документів на перевезення він пояснив тим, що особи, які продали йому дошку, просили почекати до 10 год, а він не мав на те часу, так як потрібно було розвантажити автомобіль до вечора. Після того вони зателефонували на лінію 102.

Опитаний по даному факту ОСОБА_11 пояснив, що 17 лютого 2022 року він разом з ОСОБА_7 транспортним засобом марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , перевозили пиломатеріали (дошка соснова та дошка дубова) з с. Морочне Вараського району в м. Біла Церква. Його попросив брат ОСОБА_12 привезти пиломатеріали приблизно тиждень тому у зв`язку з будівництвом. Заготівлею дубових дощок займався тесть брата ОСОБА_13 , а саме зі слів останнього він взяв дозвіл у сільській раді у 2017 році на зрізання аварійних дубів, які загрожували обвалом на будівлю ОСОБА_13 . Соснові дошки він придбав в інтернеті об`ємом 2 куб.м., а документи не взяв, так як поспішав доставити матеріал до вечора, щоб розвантажити автомобіль ОСОБА_7 .

Пізніше ОСОБА_11 надав довідку з Морочненської сільської ради, товарно-транспорту накладну та специфікацію-накладну на відпуск лісоматеріалів необроблених. Відповідно до товарно-транспортної накладної №107 від 03 лютого 2022 року, виданої СВСК «Селянський ліс», об`єм дошки становить 8,97 куб.м., однак в автомобілі виявлено приблизно 2,5 куб.м. соснових дощок. Також в цій же накладній записаний автомобіль марки МАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , хоча фактично дошки перевозив автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задоволити з підстав, вказаних у клопотанні.

Власник вилученого автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак уповноважив адвоката ОСОБА_5 на представлення його інтересів, що стверджується договором про надання правової допомоги від 21 лютого 2022 року та ордером серії ВК №1040301 від 21 лютого 2022 року.

Власник вилучених дощок ОСОБА_11 та його представник - адвокат ОСОБА_4 , повноваження якого стверджується договором про надання правової допомоги від 21 лютого 2022 року та ордером серії ВК №1023345 від 18 лютого 2022 року та власник вилученого автомобіля ОСОБА_7 та його представник- адвокат ОСОБА_5 , повноваження якого стверджується договором про надання правової допомоги від 21 лютого 2022 року та ордером серії ВК №1040301 від 21 лютого 2022 року в судовому засіданні заперечили щодо накладення арешту на вилучене майно, а саме на автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та дошки, так як необхідності застосування такого арешту нема.

При цьому представники власників вилученого майна просили у задоволенні клопотання відмовити з огляду на те, що вилучені автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та дошки не є ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме за ст. 198 КК України придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержаного кримінально протиправним шляхом.

До того ж власник вилучених дощок ОСОБА_11 у судовому засіданні повністю підтвердив надані ним пояснення 17 лютого 2022 року з приводу придбання дощок.

Також адвокат ОСОБА_4 додав, що було надано достатньо доказів, які свідчать про законність придбання вищевказаних дощок. Крім того, дошка є будівельним матеріалом, яка не вилучена законом з обігу та на придбання якої, крім вищевказаних документів, більше нічого не потрібно. Отже, необхідність такого арешту слідчим не доведена.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання копії документів, а також документи, додані в ході судового розгляду, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2022 року за №0000036, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 17 лютого 2022 року, місцем огляду є автодорога Н25 Городище-Рівне-Старокостянтинів поблизу м. Дубровиця Сарненського району, де було виявлено автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 в середині якого було виявлено дубові та соснові дошки. Дубові дошки різної довжини від 2,5 м. до 6 м., складені одна на одну, необрізні, об`ємом приблизно 3,5 куб.м., які мають тріщини, характерні для висихання та суху кору, яка частково відламалась та темне забарвлення не характерне для сирої дошки Соснові дошки довжиною 4,5 м., 4, 6 м., складені одна на одну, об`ємом приблизно 2,5 куб.м. Дошка соснова обрізна та має світле забарвлення.

Вказані автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , дубові дошки об`ємом приблизно 3,5 куб.м., соснові дошки об`ємом 2,5 куб.м. були вилучені, про що зазначено у вказаному вище протоколі огляду місця події від 17 лютого 2022 року.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені в ході огляду речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно частини 2 вказаної статті, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказаний перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України цього Кодексу.

Однак вищевказані вимоги слідчим дотримані не в повному обсязі.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 16 КПК України).

Так, аналізуючи дане клопотання про арешт майна та пояснення прокурора, останній посилається на те, що вилучені автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , дошки дубові об`ємом 3,5 куб.м. та дошки соснові об`ємом 2, куб.м. є речовими доказами, оскільки вказаний автомобіль є засобом для перевезення дощок, які є предметом даного правопорушення.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак у судовому засіданні слідчим так і не обґрунтовано відповідність всього вилученого майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи був вилучений автомобіль засобом вчинення кримінального правопорушення, а дошки, зокрема дубові, його предметом та які саме сліди кримінального правопорушення зберегли на собі ці об`єкти.

Так, постановою старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 17 лютого 2021 року, яка додана до матеріалів клопотання, вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , дубові дошки об`ємом приблизно 3,5 куб.м. та соснові дошки об`ємом приблизно 2,5 куб.м. приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000036 в якості речових доказів та передано на відповідальне зберігання на територію ДП "Дубровицьке лісове господарство".

Однак вказана постанова слідчого крім того, що не містить ідентифікації зазначених дощок та обґрунтування критерію належності до речових доказів.

Також у судовому засіданні підтвердилася та заслуговує на увагу вказана слідчим обставина про те, що вилучена дубова дошка за своїми характеристиками не є свіжовиготовленою та має всі ознаки висихання.

Так, як вбачається з доданої до клопотання довідки №612 від 21.03.2017 року, виданої Морочненською сільською радою Зарічненського району, ОСОБА_13 були зрізані аварійні дуби в кількості 4 штуки, які загрожували обвалом на будівлі.

При цьому, як доказ зазначеного, в ході розгляду клопотання, додано фото вказаних зрізаних дубів, датовані 07 липня 2017 року та фото пнів після зрізу, які станом на дату знімання, тобто 20 лютого 2022 року, є сухими та темного забарвлення, що свідчить про давність зрізу.

Отже, вилучені дубові дошки не підпадають під категорію свіжовиготовленої дошки.

Слід зауважити, що процес сушки свіжовиготовленої дошки, без поміщення їх до спеціального приміщення, займає не менше шести місяців, а тому будь-які вагання з приводу того, що дубова дошка була сирою, відпадають.

Зазначене прокурором у судовому засіданні не спростовано, як і не додано доказів протилежного.

Однак вказане вище не відноситься до дошки соснової, оскільки така є свіжовиготовлена, що не було заперечено і сторонами.

В матеріалах клопотання недостатньо доказів законності її придбання та не здобуто таких доказів і в ході розгляду даного клопотання.

Отже, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на все майно, яке зазначене у клопотанні.

Зазначаючи обставини, якими слідчий обґрунтовує свої доводи, останній не наводить підставу для накладення арешту на все вказане ним майно, не наводить достатньо доказів, що таке відповідає критеріям речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України, розумність і співмірність обмеження права власності фізичних осіб, не вказує чи мають відношення до даного кримінального провадження ті особи, які володіють таким майном, чим доводиться неправомірність отримання майна особами та обґрунтування необхідності такого арешту, оскільки таке ґрунтується лише на припущенні ймовірного придбання майна дошки, зокрема дубової, завідомо одержаних кримінальним протиправним шляхом.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Так, об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України є встановлений законом порядок придбання і відчуження майна, який забезпечує право власності.

Предметом вказаного кримінального правопорушення є майно, завідомо одержане злочинним шляхом. Під майном, одержаним злочинним шляхом, слід розуміти майно, яке прямо або опосередковано отримано в результаті вчинення суспільно небезпечного діяння. Таке майно може бути здобуте як шляхом вчинення злочину, так і шляхом вчинення діяння, яке містить ознаки злочину, але в силу передбачених законом обставин не тягне кримінальної відповідальності (наприклад, вчинене особою, яка не є суб`єктом злочину через неосудність або недосягнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність).

Злочинний спосіб, у який одержано таке майно, для кваліфікації діяння за ст. 198 значення не має. Це можуть бути: викрадення майна, його привласнення, вимагання, заволодіння ним шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем, одержання хабара, контрабанда, шахрайство з фінансовими ресурсами, вбивство з корисливих мотивів тощо.

У даному випадку, слідчий, вносячи відомості до ЄРДР за ст. 198 КК України, не переконався в тому, чи дійсно дошки, у даному випадку дубові, є предметом даного кримінального правопорушення та одержані кримінально протиправним шляхом, а саме з деревини, придбаної в результаті вчинення протиправно-караного діяння, тобто незаконно добутої деревини.

Так, предметом регулювання спеціального закону у лісовій сфері - Лісового кодексу України є суспільні відносини в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. Тобто, кодекс визначає відносини із заготівлі деревини як природного ресурсу, використання якої має проводитись на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка). Положення кодексу не містять вимог щодо обліку деревини на місці заготівлі і законодавчі вимоги не поширюється на поводження із деревиною після її вивезення із лісу. На цій стадії заготовлена деревина із природного ресурсу перетворюється на звичайний товар (лісоматеріал, деревину сировину), обіг якого визначається цивільним законодавством.

Тож варто проаналізувати правовий статус деревини як товару. Слід підкреслити, що необроблена деревина, будучи природним ресурсом, після її законної заготівлі стає річчю (майном).

Згідно ч. 1 ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відомостей про те, що заготівля деревини - дубів, та подальший їх розпил відбувалися не на законних підставах, матеріали клопотання не містять та вказаний факт як слідчим, так і прокурором у судовому засіданні не доведено.

Також слід звернути увагу на те, що на відміну від деревини, що добута у законний спосіб, доля незаконно добутої деревини, що була предметом вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення визначена законом: така деревина підлягає вилученню у встановленому законом порядку (ст. 108 ЛК України). Вилучення незаконно деревини корелюється із вимогами кримінального законодавства, а саме: право власності на деревину, що отримана в незаконний спосіб, особою не набувається.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України діє презумпція правомірності набуття майна. За загальним правилом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із зазначеного слідує, що факт правомірності набуття у власність деревини - дубів у кількості 4 штуки, підтверджується доданими та наявними у матеріалах справи доказами.

Натомість, що стосується дощок соснових, то законність їх отримання у законний спосіб є сумнівним.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У судовому засіданні не встановлено підстав для арешту майна, зокрема вантажного автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та дубових дощок об`ємом приблизно 3,5 куб.м., так як дане клопотання є передчасним в цій частині, оскільки на момент його розгляду законність придбання та перевезення вказаного майна не спростована слідчим, що у відповідності із ст. 173 КПК України, обумовлює відмову в задоволенні клопотання про арешт вказаного майна, оскільки не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".
Відповідно до ст. 29 Загальної декларації прав людини, "кожна людина, здійснюючи свої права і свободи, повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання й поваги прав і свобод інших та з метою задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві". Мета, підстави і межі здійснення прав людини конкретизуються також у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права, а також в Європейській Конвенції про захист прав особи й основних свобод. Конституція України також передбачає межі здійснення громадянами своїх прав. Так, згідно зі ст. 64, конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень можуть встановлюватися в умовах воєнного або надзвичайного стану. Аналіз зазначеної статті дозволяє зробити висновок про те, що закріплені в ній критерії (підстави) правомірного обмеження прав і свобод людини та громадянина базуються на принципі співвідношення публічних і приватних інтересів.
Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.
На теперішній час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу щодо вилучених вантажного автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та дубових дощок об`ємом приблизно 3,5 куб.м., є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного майна.
Відтак, доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів, а саме вантажного автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та дубових дощок об`ємом приблизно 3,5 куб.м., що, безумовно, може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, є необґрунтовані, так як відповідність вилученого майна критеріям речового доказу не встановлена.
Слідчим не наведено підстав вважати, що вказане вище майно, на яке він просить накласти арешт, є предметом злочину, не надано відповідних доводів щодо мети застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також не вказано виконання яких саме завдань планує досягти слідчий при застосуванні такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, а саме вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та дубові дошки об`ємом приблизно 3,5 куб.м.,

На підставі викладеного, виходячи із принципу змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, рахую, що слідчий не надав суду належних доказів щодо необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у кримінальному провадженні №0000037 від 06.03.2021 року щодо вантажного автомобіля марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та дубових дощок об`ємом приблизно 3,5 куб.м., а тому у задоволенні даного клопотання слідчого про арешт майна в цій частині слід відмовити, а в частині накладення арешту на соснові дошки об`ємом приблизно 2,5 куб.м. задоволити.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна, у відповідності до ч. 3 ст. 173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на: соснові дошки об`ємом приблизно 2,5 куб.м., що знаходяться в причепі вантажного автомобіля марки "DAF", державний номерний знак НОМЕР_1 , що на даний час знаходяться на території ДП "Дубровицьке лісове господарство", що за адресою: м. Дубровиця, вул. Комунальна, 3, Сарненського району Рівненської області.

В задоволенні клопотання про накладення арешту на вантажний автомобіль марки "DAF", державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 та дубові дошки об`ємом приблизно 3,5 куб.м. - відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, у відповідності до частини 3 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1