Справа №694/1072/21
провадження № 1-кп/694/86/22
У Х В А Л А

Іменем України

28.04.2022 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000318 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богачівка, Звенигородського району, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, із середньою освітою, відповідно до ст. 89 КК України раніше несудимого,

за скоєння суспільно-небезпечного діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю:

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на початку квітня 2021 року, перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , таємно, не маючи дозволу власника, ОСОБА_7 , через вікно, в якому відсутнє скло, незаконно проник до будинку, та проживав у ньому по 17.05.2021, чим порушив право ОСОБА_7 на недоторканність її житла.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він проник до вказаного домоволодіння через вікно і жив там приблизно два тижні, оскільки будинок знаходився колойого роботи і йому так було зручно щоб не їздити. Спочатку хотів спитати дозволу власників, проте будинок був порожнім.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що домоволодіння належить її доньці, яка є потерпілою у справі, проте фактично його доглядала свідок. Внаслідок хвороби свідок тривалий час не з`являлася у домоволодінні, проте навідавшись виявила, що шибка пошкоджена, а в будинку все розкидане.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.
Причетність ОСОБА_4 до вчиненого суспільно-небезпечного діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 162 КК України також підтверджується письмовими доказами:
- даними протоколом пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_9 від 21.05.2021;

Згідно з клопотаннями про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, яке складене старшим дізнавачем СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції ОСОБА_10 та погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , причетність ОСОБА_4 у скоєнні суспільно-небезпечного діяння підтверджується доказами, але згідно висновку судово-психіатричного експерта №193 від 03.06.2021 ОСОБА_4 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, мав прояви хронічного, психічного захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми, з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами, і наростаючим дефектом - через що, на вказаний період часу, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На теперішній час у ОСОБА_4 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми, з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами, і наростаючим дефектом - через що, на вказаний період часу він, не міг

усвідомлювати свої дії та керувати ними, не може самостійно приймати участь у проведенні слідчих дій та при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом через відміченні в клінічній картині актуальні галюцинаторні, маячні, психопатоподібні розлади, прояви розумової дефіцитарності, некритичності що становить пасивний тип суспільної небезпеки, і може привести до скоєння ОСОБА_4 суспільно-небезпечних дій, він потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом і лікуванням в примусовому порядку.

Суд, заслухавши прокурора, який підтримує клопотання, захисника та законного представника особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, які просили задоволити клопотання, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази вважає, що є всі підстави застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 93, ч. 1 ст. 94 КК України до такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, вид яких визначається залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Пункт п. 1"е" даної статті, передбачає законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг.

Стосовно утримання осіб, які мають психічні розлади (п. 1 "е" ст. 5 Конвенції) Суд зазначає, що "їх може бути позбавлено волі або з метою проведення медичного лікування, або у зв`язку з потребами, що вимагає суспільство, або у зв`язку з медичними та суспільними підставами разом...» основна причина, чому Конвенція дозволяє позбавити волі осіб, зазначених у п. 1 "е" ст. 5 Конвенції, полягає не тільки в тому, що вони можуть представляти небезпеку для суспільства, а ще й у тому, що їх власні інтереси можуть потребувати їх утримання (п.37. Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, справа «Горшков проти України», заява №67531/01).

Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (п. 99 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року, справа «Анатолій Руденко проти України», заява №50264/08)

Згідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у суді встановлено, що дійсно мало місце вчинення суспільно-небезпечного діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 1 162 КК України; дане суспільно-небезпечне діяння вчинене саме ОСОБА_4 у стані неосудності, що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта №193 від 03.06.2021, виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, а тому слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Арешт на майно не накладався.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ч. 1, 3 ст. 94 КК України, ст.ст. 513, 516 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богачівка, Звенигородського

району, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, із середньою освітою, відповідно до ст. 89 КК України раніше несудимого задовольнити повністю.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богачівка, Звенигородського району, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, із середньою освітою, відповідно до ст. 89 КК України раніше несудимого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 162 КК України в стані неосудності, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Речові докази відсутні.
На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали негайно після проголошення вручити прокурору та захиснику, законному представнику.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 28 квітня 2022 року .

Суддя ОСОБА_1