Номер провадження: 11-сс/813/558/22
Номер справи місцевого суду: 522/3809/22 1-кс/522/2122/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2022 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області майор юстиції ОСОБА_9 та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.04.2022 року із визначенням розміру застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 240 500 гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді незаконною та в обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- підозра, яка висунута ОСОБА_7 , є необґрунтованою;

- обшук за місцем проживання ОСОБА_7 був проведений незаконно;

- підозра ОСОБА_7 була вручена з порушенням строків, передбачених ч.2 ст.278 КПК України;

- ризики, заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені;

-визначений розмір застави необґрунтований та завідомо непомірний для підозрюваного.

На підставі викладеного, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого. Крім того, захисник просить визнати затримання ОСОБА_7 незаконним та звільнити його з-під варти.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.
Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також мотиви визначення розміру застави.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000022 від 02.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.110, ч.1 ст.263, ч.1 ст.111 КК України.
У межах даного кримінального провадження 20.03.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тобто до ОСОБА_7 відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).
Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він у невстановленому місці та час при невстановлених слідством обставинах незаконно придбав корпус ручної гранати Ф-1 «10782-77Т», запал УЗРГМ-2 «61-71 УЗРГМ 583», тротилову шашку ТШ-200 вагою 200 грам та електродетонатор. В подальшому, за версією слідства, ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконне носіння та зберігання вибухових речовин та бойових припасів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, продовжуючи свою протиправну діяльність, власноручно переніс при собі, придбану ним ручну гранату Ф-1 «10782-77Т», запал УЗРГМ-2 «61-71 УЗРГМ 583», тротилову шашку ТШ-200 вагою 200 грам та електродетонатор до квартири за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно висновку експерта ЗЕС УНДІСТЕ СБ України Управління СБ України в Одеській області №13 від 19.03.2022 року, вказані вище предмети являються: тротиловою шашкою 200, яка відноситься до вибухової речовини; електродетонатором ЕДП, який є засобом ініціювання вибуху та являється бойовими припасами; уніфікованим запалом ручної гранати УЗРГМ, який відноситься до бойових припасів; корпусом осколкової ручної гранати Ф-1, який відноситься до вибухової речовини в металевому корпусі.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України за кваліфікуючими ознаками: придбання, носіння та зберігання вибухових речовин та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Не погоджуючись із доводами сторони захисту про недоведеність обґрунтованості підозри ОСОБА_7 та вважаючи їх безпідставними, апеляційний суд наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом обшуку від 19.03.2022 року; довідками про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів від 19.03.2022 року; висновком експерта №13 від 19.03.2022 року.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що обшук за місцем проживання ОСОБА_7 був проведений незаконно, оскільки дозвіл на такий обшук у відповідності до вимог ст.233, 234 КПК України було надано ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 22.03.2022 року за відповідним клопотанням слідчого.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підозра ОСОБА_7 була вручена з порушенням строків, передбачених ч.2 ст.278 КПК України, з таких підстав.

Відповідно ч.2 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.03.2022 року, ОСОБА_7 був затриманий об 11 годині 04 хвилини 19.03.2022 року. Повідомлення про підозру вручене ОСОБА_7 о 10 годині 48 хвилин 20.03.2022 року, тобто у межах строку, встановленого ч.2 ст.278 КПК України.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 був фактично затриманий о 07 годині 40 хвилин 19.03.2022 року спростовується доданими прокурором протоколами допиту свідків та особистим підписом ОСОБА_7 у протоколі його затримання.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисника підозрюваного на те, що під час проведення 19.03.2022 року обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 знайдені та вилучені бойові припаси та вибухові речовини були підкинуті підозрюваному, оскільки на даній стадії апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності, адже відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України таке питання та питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення злочину, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Слідчий суддя вказав, що відомостей, які повідомлені прокурором під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 достатньо для висновку про те, що раціональні підстави для підозри у скоєнні зазначеного суспільно небезпечного діяння об`єктивно існують і підтверджують підозру ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому діянь.
Крім того, слід зазначити, що ст.279 КПК України передбачає, що в разі виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст.278 КПК України.
Такими підставами для зміни повідомлення про підозру є: непідтвердження будь-якої події злочину, що інкримінується підозрюваному; відсутність в діяннях особи складу злочину; недоведеність участі підозрюваного у вчиненні одного або декількох злочинів з числа тих, що ставляться йому в вину у повідомленні про підозру; непідтвердження обставин, що обтяжують відповідальність; встановлення обставин, що змінюють оцінку і кваліфікацію вчинку (замах, закінчений злочин, повторність, продовжуваний злочин); встановлення обставин, що тягнуть зміну оцінки ступеню співучасті підозрюваного в злочині (або деяких з них), в тому числі закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав відносно інших осіб; встановлення обставин, що пом`якшують відповідальність; наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення підозрюваним злочину, що не інкримінувався йому раніше.
Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.
Не погоджуючись із доводами захисника про те, що прокурором стосовно ОСОБА_7 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування підозрюваному найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення покарання, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення.
Апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту, що в умовах воєнного стану значно ускладнено перетинання державного кордону України що уможливіть переховування підозрюваного за межами України, оскільки на даний час існує можливість переховування на тимчасово непідконтрольних Україні територіях.
Також апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, який характеризується незаконним придбанням, носінням та зберіганням вибухових речовин та бойових припасів, що свідчить про можливу наявність співучасників та свідків, є доведеним ризик, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на можливих співучасників та свідків у даному кримінальному провадженні, які можуть під незаконним впливом підозрюваного змінити свої покази під час судового розгляду.
Апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в тому, що в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України забороненими міжнародним законодавством способами та засобами, внаслідок чого масово гинуть цивільні люди, діти, знищується цивільна інфраструктура, незаконно придбав, носив та зберігав вибухові речовини та бойові припаси великої вражаючої потужності, що, на переконання апеляційного суду, збільшує встановлені ризики настільки, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та дозволяє суду вийти за межи визначеного п.2 ч.5 ст.182 КПК України розміру застави, яка, на думку апеляційного суду, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.
На переконання апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного під загрозою звернення застави в дохід держави.
Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення та його суспільний резонанс, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризику, що перебуваючи на волі підозрюваний може незаконно впливати на можливих співучасників та свідків у даному кримінальному провадженні, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Що стосується вимог апеляційної скарги про визнання затримання ОСОБА_7 незаконним, апеляційний суд звертає увагу на те, що таке питання у відповідності до ст.206 КПК України є предметом розгляду слідчого судді, а тому апеляційний суд позбавлений можливості його вирішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.
Керуючись ст. 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0000022 від 02.03.2022 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4