1Справа № 335/2263/22 1-кс/335/1090/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000387, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000387 від 19.04.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.
Клопотання обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_5 від 24.04.2004 року, ОСОБА_6 , належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У жовтні 2004 року ОСОБА_7 , який вів на той час підприємницьку діяльність, звернувся до свого батька - потерпілого ОСОБА_6 з проханням виступити майновим поручителем за кредитним договором, який він планував укласти з Акціонерним банком «Металург». ОСОБА_7 запевнив потерпілого, що це проста формальність, тому останній погодився і виступив майновим поручителем за кредитним договором № 08-04/0396-К від 14 жовтня 2004 року. Так, потерпілим ОСОБА_6 був підписаний іпотечний договір №08-04/0396-МП від 14.10.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 , за яким він передав АБ «Металург» в іпотеку належний йому будинок АДРЕСА_1 . У подальшому в 2005 році на прохання сина потерпілий ОСОБА_6 повторно виступив майновим поручителем в кредитних зобов`язаннях ОСОБА_7 перед АБ «Металург», на теперішній час - ПАТ «МетаБанк». Так, 24. 11. 2005 року ОСОБА_6 уклав іпотечний договір №32-11-05/0125-МП/К, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 , за яким виступив майновим поручителем за Приватного підприємця ОСОБА_7 , який був Позичальником за кредитним договором №32-11-05/0125-К від 24.11.2005 року, укладеним між ним та АБ «Металург. За умовами іпотечного договору потерпілим був переданий в іпотеку банку належний йому на праві власності будинок АДРЕСА_1 . На прохання сина він також підписував договори про внесення змін до вказаного іпотечного договору: 29. 05. 2006 року - договір № 1 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору № 32-11-05/0125- МП/К від 24.11.2005 року; 07. 07. 2006 року - договір № 2 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору № 32-11-05/0125- МП/К від 24.11.2005 року; 24.11.2006 року - договір № 3 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору № 32-11-05/0125- МП/К від 24.11.2005 року; 15.01.2007 року - договір № 4 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору № 32-11-05/0125- МП/К від 24.11.2005 року; 17.05. 2007 року - договір № 5 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору № 32-11-05/0125- МП/К від 24.11.2005 року. Договорами про внесення змін передбачались введення та збільшення штрафів, які потерпілий мав сплачувати банку за порушення ОСОБА_7 виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, із договорів про внесення змін випливало, що сума боргу за кредитом збільшується. Потерпілий зрозумів, що син не виконує свої зобов`язання перед банком належним чином і в травні 2007 року повідомив йому, що більше не стане виступати поручителем за його кредитами, жодних договорів не підпише, оскільки може залишитись без свого майна. Разом з тим, у червні 2007 року ОСОБА_7 знов запропонував батьку ОСОБА_6 виступити майновим поручителем у кредитному договорі між ним та АБ «Металург» для отримання ним кредиту на суму 2 500 000, 00 гривень для ведення поточної підприємницької діяльності. При цьому, для гарантування забезпечення кредитних зобов`язань, ОСОБА_6 повинен був як іпотекодавець передати в іпотеку іпотекодержателю АБ «Металург» нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 . Отримавши відмову, ОСОБА_7 маючи умисел на примушування потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимоги виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим, діючи на протязі тривалого часу, шляхом залякування та погроз застосування фізичного насильства та психологічного впливу, примусив потерпілого вступити в правовідносини з АБ «Металург» та укласти іпотечний договір № 32-11-07/0104-МП/К від 30.07.2007 року, згідно якого ОСОБА_6 передав іпотекодержателю - АБ «Металург» належне потерпілому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. В-2, цегла, житловою площею 158,1 кв. м.; ворота № 7; паркани № № 6, 9, 10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217, 4 кв. м., площа земельної ділянки 497 кв. м. До складу предмети іпотеки також входило інше майно, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеонагляду, яке знаходиться у вищевказаному жилому будинку, не маючи при цьому статусу нерухомого майна. Крім того, потерпілий під впливом ОСОБА_7 уклав договір поруки № 32-11-07/0104-К/П-1 від 26.06.2007 року. Вказані договори забезпечували виконання зобов`язань ОСОБА_7 за кредитним договором №32-1107/0104-К, укладеним ним 26.06.2007 року з АБ «Металург». На підставі договору іпотеки, іпотекодержатель - АБ «Металург» видав ОСОБА_7 кредит на суму 2 500 000, 00 гривень. Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він має психологічний вплив на батька, вирішив знову примусити його до виконання цивільно-правових зобов`язань, при аналогічних обставинах. Так, у подальшому погрожуючи потерпілому застосувати насильство, ОСОБА_7 примусив ОСОБА_6 підписати договори № 1 від 11.02.2008, № 2 від 23.12.2008, № 3 від 05.03.2009, № 4 від 18.02.2010 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору №32-11-07/0104-МП/К від 30.07.2007. Більш того, в лютому 2008 року ОСОБА_7 , плануючи укласти новий кредитний договір з АБ «Металург» знову примусив потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань. Отримавши відмову, ОСОБА_7 , маючи умисел на примушування потерпілого до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимоги виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання, плануючи укласти новий кредитний договір з АБ «Металург» з погрозою насильства, шляхом залякування та погроз застосування фізичного насильства та психологічного впливу, а також із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я, повторно примусив потерпілого вступити в правовідносини з АБ «Металург» та укласти 11.02.2008 року два нові іпотечні договори, а саме: іпотечний договір № 32-11-08/0013-МП/К-1 від 11.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі за № 715, згідно якого ОСОБА_6 передав іпотекодержателю - АБ «Металург» належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме жилий будинок літ. В-2, площею 158, 1 кв. м., ворота № 7; паркани № №6, 9, 10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217, 4 кв. м., площа земельної ділянки 497 кв. м. До складу предмета іпотеки також входило інше майно, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеонагляду, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, яке знаходиться в вищевказаній іпотеці, не маючи при цьому статусу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна: АДРЕСА_1 ; іпотечний договір № 32-11-08/0013-МП/К-2 від 11.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі за № 717, згідно якого потерпілий передав іпотекодержателю - АБ «Металург» належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме жилий будинок АДРЕСА_2 . Крім того, шляхом залякування та погроз застосування фізичного насильства та психологічного впливу щодо потерпілого, ОСОБА_7 примусив його підписати договір поруки № 32-11-08/0013-К/П-1 від 11.02.2008 року. Зазначені іпотечні договори та договір поруки забезпечували виконання ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором № 32-1108/0013-К від 11.02.2008, за умовами якого іпотекодержатель - АБ «Металург» видав ОСОБА_7 кредит на суму 1 500 000, 00 гривень. Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він має психологічний вплив на потерпілого, примушував останнього до виконання цивільно-правових зобов`язань, при аналогічних обставинах. Так, в подальшому погрожуючи йому застосувати насильство, ОСОБА_7 примусив потерпілого підписати договори № 1 від 11.02.2008, № 2 від 23.12.2008, № 3 від 05.03.2009, № 4 від 18.02.2010 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору №32-11-07/0104-МП/К від 30.07.2007. Крім того, у подальшому всі підписані документи в інтересах ОСОБА_7 потерпілий укладав не за своєю волею, а за примушуванням, в тому числі договір № 1 від 31.08.2009 про внесення змін до нотаріально посвідченого іпотечного договору №32-11-08/0013-МП/К-1 від 11 лютого 2008 року, а також договір № 2 від 18.02.2010 про внесення змін до іпотечного договору №32-11-08/0013-МП/К-1 від 11 лютого 2008 року. На теперішний час житловий будинок АДРЕСА_1 є єдиним належним потерпілому ОСОБА_6 на праві власності житлом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2012 року у справі № 2-3695/11, звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-1 від 11.02.2008 року: нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловою площею 158,1 кв. м., ворота №7, паркани № 6,9,10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217,4 кв.м., площа земельної ділянки 497 кв.м., а також інше майно, що належить іпотекодавцю, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відео спостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, яке знаходиться в вищевказаній іпотеці, не маючи статусу нерухомого майна, що належить ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 ) на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 1 515 000 грн. 00 коп. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_7 перед Публічним акціонерним товариством «МетаБанк» (69006, м.Запоріжжя, просп. металургів, буд.30, кор/рах. 0 в Управлінні НБУ в Запорізькій області, МФО 313582, ) за кредитним договором № 32-11-08/0013-К від 11.02.2008р. (загальний розмір заборгованості 3.586.329,22 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 1669089,72 грн.; прострочені відсотки 409003,63 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 120676,92 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 839 590,37 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 493 663,97 грн.; пеня по комісії за управління кредитом 54304,61 грн.). Відповідно до інформації з сайту ДП «СЕТАМ» на 17 лютого 2022 року були призначені прилюдні торги з реалізації іпотечного майна за адресою: АДРЕСА_1 , що належить потерпілому на праві власності.
З метою збереження речових доказів, запобігання можливості відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом кримінально протиправних дій, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказану квартиру.

Слідчий та прокурор клопотання підтримали, про що надали відповідні заяви.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Встановлено, що СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000387 від 19.04.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна.
Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить до висновку, що у задоволенні клопотання про арешт майна, слід відмовити, оскільки слідчий не довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, у разі не накладення арешту.
Крім того, слідчому судді не надано доказів того, що в рамках даного кримінального провадження будь-якій особі повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України. У Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000387 від 19.04.2022 таких відомостей також не міститься.
Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.
Статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вирішуючи вказане клопотання слідчий суддя вважає, що у разі накладення арешту на квартиру, можуть бути порушені права добросовісного власника нерухомого майна, що свідчить про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження не відповідає принципам розумності та співрозмірності кримінального провадження.
З врахуванням викладених обставин, а саме того, що слідчим не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає залишенню без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1