Дата документу 20.01.2022 Справа № 332/1060/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1060/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/287/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
09 липня 2012 року Заводським районним судом м.Запоріжжя, за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
11 червня 2020 року Жовтневим районним судом м.Кривий Ріг за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Потерпілий ОСОБА_8 , захисники обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 звернулись з апеляційними скаргами на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Кривий Ріг від 11 червня 2020 року, та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено відраховувати з моменту його затримання, а саме з 01 січня 2021 року.
Обраний запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком суду законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою, з утриманням його у Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор».
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та призначити останньому більш м`яке покарання за ч.1 ст.121 КК України.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд не взяв до уваги його позицію як потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому та постановив досить суворий вирок, так як призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Потерпілий посилається на те, що обвинувачений вибачився перед ним, надав і надає йому матеріальну допомогу на його лікування та реабілітацію.

Також суд не надав належної оцінки його доводам щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 просять вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання з урахуванням його особи та обставин, передбачених ст.66 КК України, із застосування ст.69 КК України, тобто більш м`яке ніж передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України.
В обґрунтування своєї скарги зазначають, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Сторона захисту погоджується з фактичними обставинами, які були встановлені судом, та з кваліфікацією дій обвинуваченого.

На думку апелянтів, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, замість ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, яке інкримінувалось обвинуваченому органом досудового розслідування.
Разом з тим, зазначають, що призначене судом покарання, хоча і не виходить за межі санкції статті обвинувачення, однак за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

На думку сторони захисту, суд дав неправильну оцінку показанням потерпілого і самого обвинуваченого, і як наслідок зробив помилковий висновок, що обвинувачений не визнав свою вину, у скоєному не розкаявся, належних висновків для себе не зробив.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 визнає свою вину, однак не погоджувався з кваліфікацією інкримінованого йому злочину навіть на стадії досудового розслідування, брав участь у слідчих діях, що сторона захисту вважає як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Також, судом не враховано поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, а саме, вжиття ним заходів для надання невідкладної медичної допомоги, надання матеріальної допомоги за ввесь час лікування потерпілого та продовження надання такої допомоги і в подальшому, незважаючи на повне одужання потерпілого.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про наявність трьох пом`якшуючих обставин, передбачених ст.66 КК України, які суд повинен був врахувати при призначенні покарання. Крім того, суд повинен був врахувати і позицію самого потерпілого щодо призначення покарання.

Натомість суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 майже максимальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України, що на думку апелянтів, не відповідає вимогам та завданням ст.ст.50, 65 КК України.
Таким чином, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність таких, що його обтяжують, враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, убачається можливість застосування положень ч.1 ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

Згідно з вироком суду, 01 січня 2021 року, близько 07 години 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись на міжповерховій клітині між першим та другим поверхом під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, направленим на умисне спричинення тілесних ушкоджень малознайомого йому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході раптово виниклого конфлікту, з мотивів особистої неприязності, усвідомлюючи та бажаючи спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись навпроти ОСОБА_8 , дістав предмет, ззовні схожий на ніж, який мав при собі, при цьому стиснувши його у правій руці, наніс йому один удар в область грудної клітини зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 , згідно з висновком експерта №204п від 10 лютого 2021 року, проникаюче поранення грудної клітки зліва, рану в 5-му міжребір`ї ліворуч з ушкодженням, за ходом ранового каналу, хряща 5-го ребра, що проникає в переднє середостіння, з розвитком гематоми переднього середостіння, із пораненням внутрішньої грудної артерії, скупчення крові в навколосерцевій сорочці (гемоперикард), тампонаду серця, скупчення крові у плевральній порожнині (гемоторакс), з розвитком травматичного шоку 3-го ступеня, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги; потерпілого, який підтримав свою апеляційну та апеляційну скаргу захисників обвинуваченого; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_9 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З мотивувальної частини вироку убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості злочину, відшкодування матеріальної шкоди, що визнано судом як обставина, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, не працює, раніше неодноразово судимий.

Суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_9 , з урахуванням відомостей про його особу та ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення, необхідно призначити покарання, яке пов`язане з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України.

Разом з тим, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_9 строку покарання, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, хоч і відобразив у вироку, проте не в повній мірі врахував, що обвинувачений під час судового розгляду фактично визнавав свою вину у вчиненні злочину, за який його засуджено, сприяв у встановленні істини у провадженні, вибачився перед потерпілим, відшкодував останньому завдану шкоду.

Також, заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції належним чином не враховано поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, зокрема, вжиття ним заходів для надання невідкладної допомоги потерпілому, надання останньому матеріальної допомоги за ввесь час лікування потерпілого та в подальшому.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, є такими, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що призначене обвинуваченому покарання може бути пом`якшене, тобто вирок суду підлягає зміні в частині призначення обвинуваченому покарання на підставі положень ст.ст.407-409, 414 КПК України.

Колегія суду вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Кривий Ріг від 11 червня 2020 року, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та, на думку колегії суддів, буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України колегія суддів не вбачає, з огляду на особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, новий злочин вчинив у період іспитового строку.

Більш того, за попереднім вироком суду ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке останнім не відбуте.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Оскільки колегія суддів погоджується з висновками суду про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, та змінює вирок суду лише в частині строку призначеного покарання, підстав для звільнення обвинуваченого з-під варти (як про це просить сторона захисту) не убачається.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409, 414 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 , захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року, щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України змінити в частини призначеного покарання, пом`якшивши його.
Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Кривий Ріг від 11 червня 2020 року, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4