Ухвала

іменем України

11 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 570/5104/20

провадження № 51-2335 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2021 року щодо нього,

встановив:

За вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 липня 2022 року вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаним вироком суду першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначається найменування особи, що подає касаційну скаргу, судове рішення, що оскаржується та наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.

У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку.

До того ж, засуджений, вказуючи на його невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК, не наводить належних доводів такої позиції, як і не зазначає, яких помилок допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні судових рішень.

Також, засуджений, посилаючись на порушення його прав, а саме проведення допиту без участі захисника, не зазначає на якій стадії кримінального провадження мало місце таке порушення, та який це мало вплив на незаконність судових рішень в разі такого допиту на стадії досудового розслідування.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, засуджений на обґрунтування свого права на касаційне оскарження вироку суду першої інстанції посилається на статтю 459 КПК, якою визначено підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Тобто засуджений порушує питання про перегляд в касаційному порядку вироку суду першої інстанції відповідно до положень Глави 32 КПК та одночасно про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами в порядку Глави 34 КПК, чим допустив суперечності у своїй касаційній скарзі.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

До того ж, згідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.

Проте, засуджений не звернув увагу на те, що оскаржуваний вирок районного суду переглядався в суді апеляційної інстанції та ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 липня 2022 року його залишено без зміни.

Так, засуджений просить скасувати лише вирок суду першої інстанції, при цьому, не наводить будь-яких доводів щодо незаконності та необґрунтованості ухвали апеляційного суду та вимог щодо цього рішення не ставить.

Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду його касаційної скарги.

При цьому, засуджений просить касаційний суд виправдати його за недоведеністю вини у вчиненні злочину або зменшити йому покарання хоча б на 2 роки, що не узгоджується з вимогами статті 436 КК.

Крім того, всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копію ухвали апеляційного суду, а вимога касаційної скарги про витребування копії цього рішення суперечить повноваженням суду касаційної інстанції та положенням статті 436 КПК.

До того ж, засуджений у своїй касаційній скарзі, висловлюючи незгоду з вироком апеляційного суду, не звернув уваги на те, що апеляційним судом постановлено рішення щодо нього у формі ухвали.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Одночасно, звертаємо увагу ОСОБА_1 на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2021 року щодо нього, залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4