Справа № 192/1802/21
Провадження № 1-кп/192/57/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000046, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2021 року відносно
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , не працює, має середню спеціальну освіту, не одружений, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 31 січня 2021 року приблизно о 15 годині 30 хвилин перебував поруч з територією домоволодіння, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив припаркований транспортний засіб, який визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом та особистою зацікавленістю, ОСОБА_3 підійшов до автомобіля марки «RENAULT» моделі «KANGOO», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 99 239 гривень 01 копійка, власником якого є ОСОБА_5 та не маючи будь-якого права на керування і розпорядження вказаним автомобілем, шляхом вільного доступу проник до його салону через незачинені водійські двері. Використовуючи ключ запалення, який знаходився в замку запалювання, запустив двигун, встановивши контроль над транспортним засобом та розпочав рух, при цьому отримавши змогу розпорядитися ним на власний розсуд, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 99 239 гривень 01 копійка.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом
ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
У судовому засіданні пояснив, що 31 січня 2021 року приблизно о 15 годині 30 хвилин він прийшов до двору буд. АДРЕСА_2 , з метою з`ясування питання про купівлю автомобіля. Оскільки на його прохання ніхто з двору тривалий час не виходив, то він під час очікування помітив припаркований транспортний засіб «RENAULT» моделі «KANGOO», в замку запалювання якого був ключ. Відкривши водійські двері, які не були зачинені, він завів двигун та поїхав, а потім зрозумів, що вчинив злочин та в той же день продав авто на розборку. В судовому засіданні жалкував про вчинене, обіцяв виплатити завдану матеріальну шкоду.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 31 січня 2021 року він приїхав додому приблизно о 5 годині ранку на автомобілі «RENAULT» моделі «KANGOO», який залишив біля двору та в замку запалювання якого випадково забув ключ. Коли прокинувся о 15 годині та вийшов на двір, то побачив що автомобіль зник.

Враховуючи те, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю. Він діяв з прямим умислом. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті в якості обставин, які пом`якшують покарання, вказано щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання не зазначені.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він у судовому засіданні вину визнав вважає, що в даній справі відсутня така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. Однак, суд не встановив усіх цих ознак та вважає, що така обставина, яка пом`якшує покарання відсутня, оскільки обвинувачений навіть частково не відшкодував завдані збитки потерпілому.

Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.
З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України з урахуванням позиції прокурора та потерпілого та особи обвинуваченого. Також суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України, про що також просив прокурор та потерпілий в судовому засіданні.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Згідно постанови про приєднання речей до кримінального провадження як речових доказів від 23 листопада 2021 року номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом, який був повернутий потерпілому згідно розписки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно Довідки про витрати на проведення експертизи від 25 листопада 2021 року № СЕ-19/104-21/37145-АВ вартість проведеної експертизи у кримінальному провадженні №0000046 склала 686 гривень 48 копійок, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази по справі: номерний знак НОМЕР_1 , який повернутий потерпілому згідно розписки повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 48 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1