Справа № 489/1213/22
Провадження № 1-кс/489/475/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

04 квітня 2022 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000176 від 30.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

СД ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000176 від 30.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «BMW 323 i», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , що належить ОСОБА_5

04.04.2022 до суду надійшло клопотання прокурора про арешт автомобіля марки «BMW 323 i», н.з. НОМЕР_1 , вилученого 29.03.2022 в ході огляду місця події, з метою забезпечення його збереження як речового доказу по вказаному кримінальному провадженню.

Необхідність арешту майна обґрунтована тим, що вилучений транспортний засіб може в подальшому мати значення речового доказу у кримінальному провадженні й тому з метою його збереження та необхідності проведення експертизи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу необхідно накласти на нього арешт.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися. Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання у його відсутність.

Повідомити про дату та час розгляду клопотання власника та володільця майна, з урахуванням встановлених ст. 172 КПК України скорочених строків розгляду клопотання про арешт майна, не виявилося можливим у зв`язку з відсутністю в клопотанні та доданих матеріалах контактних даних вказаних осіб, а також неможливості повідомити їх шляхом направлення поштової кореспонденції, оскільки місце їхнього проживання знаходиться за межами населеного пункту за місцем знаходження суду, в якому відбуваються повітряні обстріли та бомбардування зі сторони збройних сил росії.

Керуючись ч.6 ст.9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі прокурора, а також за відсутності власника майна згідно з ч. 1. ст. 172 КПК України.

Розгляд клопотання проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані матеріали (витяг з ЄРДР; рапорт; копію паспорта на ім`я ОСОБА_4 ; копію протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копії постанов про призначення групи прокурорів та доручення провадження розслідування декільком дізнавачам), слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий обґрунтовує необхідність задоволення клопотання тим, що транспортний засіб є необхідним для проведення експертизи вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, за результатами якої існує ймовірність набуття автомобіля статусу речового доказу у кримінальному провадженні.

Однак в матеріалах клопотання відсутнє відповідне процесуальне рішення слідчого/прокурора, яким вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, що, у свою чергу, підтверджувало б викладені в клопотанні підстави для арешту майна з метою необхідності його збереження як речового доказу. При цьому ухвалою слідчого судді від 31.03.2022 вказане клопотання поверталося прокурору для усунення недоліків, одним з яких вказувалося також відсутність відповідного процесуального рішення про визнання автомобіля речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Також в матеріалах відсутнє відповідне процесуальне рішення про призначення відповідної експертизи, для проведення якої є необхідність утримання органом досудового розслідування вилученого транспортного засобу.

Крім того, слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, зокрема, що у випадку залишення вказаного транспортного засобу у володінні його володільця існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного транспортного засобу, або іншим чином будуть створюватися перешкоди для розслідування кримінального провадження, враховуючи той факт, що кримінальне провадження здійснюється саме за фактом використання підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, при цьому в клопотанні та доданих матеріалах відсутні відомості про те, що відсутні відомості про підроблення та/або зміну маркувальних позначень вузлів та агрегатів вищевказаного транспортного засобу, що, у свою чергу, вказує на відсутність існування передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України ризиків.

Також у клопотанні не вказано повні ідентифікуючі відомості про вилучене майно, зокрема не зазначено номер кузова, шасі, рами вищевказаного транспортного засобу, його колір та рік випуску.

Крім того, в клопотанні не вказано, який саме визначений ч. 1 ст. 170 КПК України спосіб арешту (позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) просить накласти прокурор на вилучене майно.

Одним із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до ст. 132 КПК України є те, що певний захід забезпечення може застосовуватись тоді, коли потреби досудового розслідування виправдовують подібне втручання у права і свободи особи.

З урахуванням визначеної ст. 3 КПК України ролі слідчого судді в кримінальному провадженні щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та врахуванням визначених ст. 173 КПК України обставин, які мають враховуватись слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя має оцінити, чи виправдовують потреби досудового розслідування такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні про арешт майна.

Натомість з доданої до клопотання копії протоколу огляду місця події від 29.03.2022 слідує, що дізнавачем був оглянутий вказаний автомобіль із застосуванням фотофіксації, та в ході зазначеного огляду були виявлені та зафіксовані відповідні відомості, які мають значення для кримінального провадження. Крім того, сторона обвинувачення має змогу шляхом звернення до володільця майна повторно оглянути зазначений автомобіль, та, в разі наявності потреби зафіксувати та вилучити відповідні сліди.

Встановлені слідчим суддею обставини вказують на те, що особою, що подала клопотання про арешт майна, не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вищезазначене відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання через його необґрунтованість та недоведеність належними доказами викладених у ньому підстав, які є необхідними для арешту майна.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

В задоволенні прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000176 від 30.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1