УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2022 року
м. Київ
справа №725/3999/20
провадження № 51-1252ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_4 і
ВСТАНОВИВ:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 листопада 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року вищевказаний вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження №0000555 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що обвинувальний акт у даному провадженні був направлений до суду поза межами строку досудового розслідування.
Як наслідок прокурор стверджує, що 29 травня 2020 року ОСОБА_4 не було вручено повідомлення про підозру, оскільки сам лише факт його направлення поштою не може бути доказом належного вручення особі такого повідомлення. На думку прокурора, виключно розпис особи на поштовому повідомленні може свідчити про належне повідомлення особи.
Зазначає, що суд поза увагою залишив показання свідка в. о. голови ОСББ ОСОБА_5 про те, що жодних конвертів для передачі ОСОБА_4 він не отримував і взагалі у цей час перебував у Києві.
Вказує на те, що стороною захисту не здійснено, в порядку ст. 290 КПК відкриття матеріалів стороні обвинувачення, а саме показань батька ОСОБА_6 .
Серед іншого зазначає, що адвокатські запити захисника ОСОБА_7 від 10 червня 2020 року та 24 червня 2020 року, які були адресовані органу досудового розслідування також спростовують отримання ОСОБА_4 повідомлення про підозру.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї копії судових рішень та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доводи прокурора зводяться до того, що у цьому кримінальному провадженні стороною обвинувачення не порушено положень КПК, якими визначено строки досудового розслідування.
Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Порядок обчислення строку досудового розслідування визначений у ч. 1 ст. 219 КПК, а саме з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом.
Отже, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених КПК.
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК, щодо ОСОБА_4 внесені за № 0000555 до ЄРДР 04 грудня 2019 року.
26 травня 2020 року було складено та підписано повідомлення про підозру і того ж дня надіслано поштовим відправленням ОСОБА_4 , чого не заперечує й прокурор у своїй касаційній скарзі.
29 травня 2020 року дане повідомлення було йому вручено, про що свідчили супровідний лист на ім`я ОСОБА_4 , корінець повісток про виклик, чек «Укрпошти», а також трекінг із офіційного сайту «Укрпошти» про відстеження поштового відправлення.
05 червня 2020 року слідчим був направлений запит на адресу «Укрпошти» та ним отримана відповідь про те, що рекомендований лист від 26 травня 2020 року на ім`я ОСОБА_4 було вручено листоношею під підпис в. о. голови ОСББ ОСОБА_5 , про що додавалась накладна.
Проте у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 заперечував отримання ним вказаного повідомлення про підозру у період з травня по липень, оскільки стверджував, що перебував у м. Києві, але жодних доказів на підтвердження цього факту він суду не надав і в матеріалах провадження вони не містяться. Тобто дані показання суд визнав такими, що суперечать письмовим доказам та є голослівними.
Разом з тим, свідок ОСОБА_6 , який являється батьком ОСОБА_4 у судовому засідання зазначив, що він повертаючись додому, на дошці у під`їзді, де залишають оголошення, побачив лист на прізвище сина і передав йому даний конверт, в якому було повідомленням про підозру.
Покази батька підтвердив і сам ОСОБА_4 у судовому засіданні та надав суду оригінал повідомлення про підозру та конверт зі штемпелем від 26 травня 2020 року разом з повісткою про виклик.
Таким чином, з огляду на викладене ОСОБА_4 отримав повідомлення про підозру саме 29 травня 2020 року і з цього часу почався відлік строку досудового розслідування, який мав закінчитись протягом 2 місяців, тобто до 29 липня 2020 року.
Крім того, апеляційним судом також було враховано й те, що Законом України №2617 VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року були внесені зміни до КК та КПК щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК є кримінальним проступком.
Частинами 3, 4 ст. 219 КПК передбачені випадки закінчення досудового розслідування у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку (протягом 72 годин, протягом 20 діб, протягом 1 місяця). Тобто загальний строк не може перевищувати 1 місяця з дня повідомлення особі про підозру.
Згідно з п. 4 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2617 VIII від 22 листопада 2018 року встановлюють, що у кримінальних провадженнях про злочини, визначені як кримінальні проступки, в яких до дня набрання чинності цим Законом особам повідомлено про підозру, але не прийнято процесуальне рішення, передбачене частиною другою статті 283 Кримінального процесуального кодексу України, досудове розслідування здійснюється в порядку, встановленому главою 25 цього Кодексу, тим органом, що здійснював досудове розслідування.
Таким особам протягом 72 годин слідчим повідомляється про підозру у вчиненні кримінального проступку. У цих випадках строки дізнання обчислюються відповідно до частини третьої статті 219 Кримінального процесуального кодексу України з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку.
Тобто з дня набрання чинності цього Закону особі протягом 72 годин має бути повідомлено про підозру і загальний строк досудового розслідування не може перевищувати більше 1 місяця (до 04 серпня 2020 року).
Однак ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру протягом 72 годин із дня набрання чинності вищевказаного Закону.
Натомість повідомлення про підозру було здійснено не слідчим, а начальником сектору дізнання лише 21 серпня 2020 року, тобто після закінчення строку досудового розслідування.
Обвинувальний акт був затверджений 06 вересня 2020 року та направлений до суду 09 вересня 2020 року також поза межами строку досудового розслідування.
Таким чином, встановивши факт порушення стороною обвинувачення строків досудового розслідування, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК. З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор у касаційній скарзі не навів.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3