ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1756/22 Справа № 212/1849/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року клопотання прокурора задоволено, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено на 60 днів, до 21 липня 2022 року, включно.
Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, а враховуючи суворість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, може переховуватись органу слідства та суду. Також судом враховано, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілу та свідків по справі, так як останньому відомі їх анкетні дані.
Судом прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, враховано характер та суспільну небезпеку інкримінованого правопорушення. З огляду на встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що менш обтяжливий запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування доводів своєї скарги вказує про те, що ухвала суду є необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не є доведеними.
Вважає, що судом не прийнято до уваги дані про його особу, а саме те, що він має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання та роботи, позитивно характеризується.

Учасники апеляційного розгляду до суду не з`явилися, про поважні причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або особисту участь в апеляційному розгляді не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000242, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
На даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Колегія суддів, не вирішуючи заздалегідь питання винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у даному кримінальному провадженні, у той же час вважає за необхідне зазначити, що обґрунтованість пред`явленого останньому обвинувачення підтверджується сукупністю наданих матеріалів, зокрема: витягом з ЄРДР; протоколом огляду місця події від 19 лютого 2022 року; протоколами допиту свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімкам; висновком судово-товарознавчої експертизи №870, - які в своїй сукупності свідчать про вірогідну причетність ОСОБА_6 до інкримінованого правопорушення, а отже на цьому етапі кримінального провадження існують належні і достатні підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що раніше встановлені щодо останнього процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше застосування цього запобіжного заходу.
Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та за яке передбачене покарання до 8 років позбавлення волі, а отже існує реальний ризик того, що останній, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від слідства та суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи наведені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого з метою уникнення відповідальності існує і є вагомим, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього.
Враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, легального джерела доходу не має, будучи у минулому неодноразово засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не став та продовжував вчиняти злочини, ризик продовження злочинної діяльності у разі перебування обвинуваченого на свободі також існує і є вагомим.
Колегія суддів зважає на те, що суворість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та у даному випадку свідчить про їх особливу вагомість, оскільки обвинувачений, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення аналогічних корисливих злочинів, на даний час небезпідставно обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину, що характеризує його як особу, схильну до антисоціальної поведінки.
Крім того обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному провадженні, оскільки йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання, а враховуючи, що кримінальне провадження перебуває у стадії судового розгляду, ризик незаконного впливу з метою примушування до надання тих чи інших показань є обґрунтованим.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під від вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду та вважає, що раніше встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу..
Доводи обвинуваченого щодо позитивних характеризуючих відомостей про його особу колегія суддів не вважає такими, що достатньою мірою знижують вагомість вищезазначених ризиків.
Що стосується доводів апелянта про наявність в нього місця роботи та малолітньої дитини на утриманні, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріалами справи та наданим стороною захисту доказами не підтверджуються.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4