Номер провадження: 11-сс/813/490/22
Номер справи місцевого суду: 494/235/22 1-кс/494/99/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарга прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Березівського райсуду Одеської обл. від 17.02.2022 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000002, внесеного до ЄРДР 14.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000002 від 14.02.2020 було частково задоволено клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 та було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:
- вантажний автомобіль марки «Урал», модель 375, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на якому знаходиться деревина, зовні схожа на породу «Сосна кримська», загальною кількістю близько 5 кубометрів, довжина близько 1 метра кожна колода без позбавлення права користування вказаним автомобілем;
- деревину, породи «Сосна кримська», загальною кількістю близько 5 кубометрів, довжина близько 1 метра кожна колода;
- бензопилу марки «SHTIL MS 180» у кількості 2 шт. та бензопилу марки «SHTIL MS 361» у кількості 1 шт. без позбавлення права користування;
Обґрунтовуючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя послався на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, оскільки без застосування такого заходу забезпечення неможливо виконати завдання кримінального провадження.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступні обставини:

- ухвали слідчого судді на огляд володіння земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1250, на якій було вилучене майно йому надана не була;

- аналіз норм Лісового кодексу, Земельного кодексу України свідчить про те, що земельна ділянка на момент вилучення майна перебувала в приватній власності, та є сільськогосподарською, тобто не належить до земель лісогосподарського призначення, а дії щодо видалення земельних насаджень проводилися на законних підставах, тобто склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України відсутній;

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Березівського райсуду Одеської обл. від 17.02.2022 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна.
Окрім того, на вказану ухвалу слідчого судді апеляційну скаргу подав прокурор Березівської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 , в якій він вказує на те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження з огляду на такі обставини:
- на земельних ділянках ОСОБА_10 зростали тисячі дерев породи «Сосна кримська», які висаджені суцільно та відповідними рядками. При візуальному спостереженні вбачається, що ці насадження є полезахисними лісовими насадженнями, які не відносяться до окремих дерев або окремої групи дерев, та ОСОБА_10 внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів була нанесена шкода на суму 270 345, 12 грн..
- накладення арешту без заборони права користування не відповідає завданням кримінального провадження, оскільки, оскільки фактично власник майна має змогу продовжувати вирубку зелених хвойних насаджень на інших земельних ділянках, які належать йому на праві власності, а повернення у користування тимчасово вилученого майна створює ризик його можливого пошкодження, псування та знищення, які в даному випадку є знаряддям вчинення злочину;
За таких обставин, прокурор ОСОБА_8 просить змінити ухвалу слідчого судді Березівського райсуду Одеської обл. від 17.02.2022 та резолютивну частину викласти в наступній редакції:
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:
- вантажний автомобіль марки «Урал», модель 375, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на якому знаходиться деревина, зовні схожа на породу «Сосна кримська», загальною кількістю близько 5 кубометрів, довжина близько 1 метра кожна колода;
- деревину, породи «Сосна кримська», загальною кількістю близько 5 кубометрів, довжина близько 1 метра кожна колода;
- бензопилу марки «SHTIL MS 180» у кількості 2 шт. та бензопилу марки «SHTIL MS 361» у кількості 1 шт.;
З метою запобігання втрати, пошкодження зазначеного майна, або настання інших наслідків заборонити іншим особам використовувати та розпоряджатися цим майном.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_10 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував. Водночас, прокурор ОСОБА_6 зауважив про необхідність уточнення вимог апеляційної скарги, яка була подана прокурором ОСОБА_8 , який просив змінити оскаржувану ухвалу слідчого судді, що не передбачено ст. 407 КПК України.
Однак, апеляційний суд зауважує, що відповідно до позиції Об`єднаної палати ККС ВС по справі №303/3779/16-к правом на усунення недоліків апеляційної скарги прокурора наділена лише особа, яка подала апеляційну скаргу, а також службові особи органів прокуратури вищого рівня.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що до Березівської окружної прокуратури надійшов лист Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу ( Миколаївська та Одеська області) від 10.01.2022 №133/1.2 за фактом рубки полезахисних хвойних лісових насаджень на території Петровірівської сільради Березівського р-ну Одеської обл. За вказаним фактом, 14.02.2022 Березівською окружною прокуратурою Одеської обл. розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Згодом, 14.02.2022 в ході огляду місця події на земельній ділянці площею 2 га з кадастровим номером :01:001:1250, що належить ОСОБА_11 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна було виявлено близько 200 пнів, біля пнів було виявлено бензопили марки «SHTIL MS 180» у кількості 2 шт., та 1 бензопилу «SHTIL MS 361» а також вантажний автомобіль марки «Урал», модель 375, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на якому знаходиться деревина, зовні схожа на породу «Сосна кримська», загальною кількістю близько 5 кубометрів, довжина близько 1 метра кожна колода під керуванням ОСОБА_12 , який не надав працівникам поліції жодного документу, який підтверджує право власності на дану земельну ділянку, право власності чи право користування вказаним автомобілем, право законності вирубки деревини.
З матеріалів провадження вбачається, що постановою прокурора Березівської оружної прокуратури ОСОБА_8 від 14.02.2022 зазначене вище тимчасово вилучене майно було визнано речовим доказом.
Що стосується посилання ОСОБА_10 відносно того, що ухвала слідчого судді на огляд зазначеної земельної ділянки, на якій було вилучене майно йому надана не була, колегія суддів зауважу, що прокурором у судовому засіданні була надана копія ухвали слідчого судді Березівського райсуду Одеської обл. від 16.02.2022 якою відповідно до вимог ст.ст. 233-236 КПК України був наданий дозвіл на проведення вказаної слідчої дії.

Апеляційний суд також зауважує, що на теперішній час триває досудове розслідування кримінального провадження, здійснюється збір доказів з метою встановлення всіх обставин справи. Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги пояснення прокурора ОСОБА_6 про те, що в межах вказаного кримінального провадження продовжуються допити осіб, які перебували на оглядовій ділянці під час здійснення вирубки дерев.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та проведення необхідних експертиз.
В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора відносно того, що накладення арешту без заборони права користування не відповідає завданням кримінального провадження, колегія суддів зауважує, що слідчим суддею було враховано, що тимчасово вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, водночас спосіб арешту, який був застосований слідчим суддею на переконання апеляційного суду є співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст. 2 КПК України, окрім того, матеріали провадження не містять даних відносно вживання заходів щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційних скарг прокурора і власника майна та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.
Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Березівського райсуду Одеської обл. від 17.02.2022 якою було накладено арешт на майно, перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали у кримінальному провадженні №0000002 від 14.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4