Справа №522/2952/22
Провадження №1-кс/522/2335/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, -

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 щодо неповернення майна, яке було вилучене 23.02.2022 в ході проведення обшуку підвального приміщення №502 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги адвокат посилається на наступне.

СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000748 від 05.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

23.02.2022 в рамках кримінального провадження №0000748 було проведено обшук підвального приміщення АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено речі та документи, які не зазначені в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку.

23.02.2022 представником ОСОБА_4 був вручений слідчому СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 адвокатський запит щодо надання відомостей про направлення до Приморського районного суду м. Одеси клопотання про накладення арешту на вилучене майно та про надання копії ухвали про накладення арешту.

Станом на 31.03.2022 слідчий СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 не надала відповіді на адвокатський запит, у зв`язку з чим у адвоката відсутні відомості про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно.

Крім того, 31.03.2022 адвокатом було направлено на адресу слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 заяву про повернення тимчасово вилученого майна, утім до цього часу майно повернуто не було.

Адвокат в судове засідання не з`явився, згідно скарги просить провести судове засідання без його участі.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено наступне.

СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000748 від 05.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

23.02.2022 в рамках кримінального провадження №0000748 було проведено обшук підвального приміщення АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено речі та документи, які не зазначені в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку.

23.02.2022 представником ОСОБА_4 був вручений слідчому СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 адвокатський запит щодо надання відомостей про направлення до суду клопотання про накладення арешту на вилучене майно та про надання копії ухвали про накладення арешту, утім станом на 31.03.2022 слідчий не надала відповіді на адвокатський запит, у зв`язку з чим у адвоката відсутні відомості про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно.

Крім того, 31.03.2022 адвокатом було направлено на адресу слідчого заяву про повернення тимчасово вилученого майна, утім до цього часу майно повернуто не було.

Арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку, на теперішній час не накладено.

Відповідно до вимог ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно із ст.169 КПК України - тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В порушення вказаних вимог закону слідчий та прокурор до теперішнього часу не повернули майно, яке належить ФОП ОСОБА_4 . Тому твердження представника власника майна щодо бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, є обґрунтованими.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Керуючись ст.ст.169-173, 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області негайно повернути ФОП ОСОБА_4 майно, вилучене 23.02.2022 в ході проведення обшуку підвального приміщення №502 за адресою: АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0000748 від 05.12.2021.
Ухвалу направити для виконання до ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

19.04.2022