Справа № 503/1578/21
Провадження № 1-кп/503/27/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима судове провадження за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 07.02.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Броштяни Рибницького району Республіки Молдова, без громадянства, молдованина, не працюючого, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 18.12.2008 року Котовським міським судом Одеської області засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, 07.12.2010 року знятий з обліку внаслідок вчинення нового злочину;
- 10.08.2010 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ст. 304 ч.1, 185 ч.3, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання строком 1 рік позбавлення волі за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2008 року, остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- 23.11.2011 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ст. 185 ч.3, 198, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 10.08.2010 року, остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців, 06.04.2015 року звільнений з Южної ВК Одеської області № 51 по відбуттю строку покарання;
- 08.04.2016 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75, 76 ч.1 п.2-4 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, 09.09.2016 року звільнення від відбування покарання скасоване з направленням для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі;
- 27.02.2017 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців, на підставі ст. 71 ч.4 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 08.04.2016 року, остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців, із застосуванням ч.5 ст. 72 КК України зарахований строк за період з 09.09.2015 року до 19.06.2017 року, а 27.06.2019 року звільнений з Одеської ВК № 14 по відбуттю покарання;
- 18.03.2021 року Кодимським районним судом Одеської області засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке відбуває до теперішнього часу,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

встановив:
Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що будучи раніше судимим на шлях виправлення не став і знову підозрюється в тому, що 06.02.2021 близько 23 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, прибув до домоволодіння ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у власних справах. Перебуваючи у дворі вказаного будинку у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_6 .
З метою реалізації свого злочинного наміру в той же день та час, ОСОБА_3 , з урахуванням обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, перебуваючи на подвір`ї, що за адресою: АДРЕСА_2 підійшов до вхідних дверей підсобного приміщення та декількома ударами ноги, шляхом пошкодження навісного замка відчинив двері і проник до приміщення де діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, викрав бувший у використанні велосипед марки «OPLAN» моделі «MAGIC», синього кольору, вартістю 3900 (три тисячі дев`ятсот) грн.
Після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд завдавши збитків потерпілій на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненій повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не визнає себе винним в кримінальному правопорушенні обвинувачення у вчиненні якого йому пред`явлене, а також відмовився від надання будь-яких показів під час судового розгляду.
Підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення:
Після закінчення судового розгляду даного судового провадження за кримінальним провадженням суд вважає, що державним обвинуваченням не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , з наступних мотивів.
Внутрішнє переконання суду при оцінці доказів повинне ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності. При цьому не повинна мати місце наперед визначена упередженість, тенденційність при оцінці доказів, впевненість у винності особи, діям якої дається оцінка, безпідставне, необґрунтоване відкидання доказів, які свідчать про невинуватість особи (правовий висновок зазначений в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 07.08.2019 року у справі № 607/14707/17 (провадження № 51-2604 км 19).
Суд відкидає докази обвинувачення, а саме:
1) рапорт помічника чергового СРПП №3 Кодимського відділення поліції Балтського ВП ГУНП в Одеській області від 07.02.2021 року (а.п.46) та копія цього рапорту (а.п.82), згідно якого 07.02.2021 о 00:19 надійшло повідомлення зі служби 102 оператора Вінницької області, який передав, що 07.02.2021 о 00:19 заявниця ОСОБА_6 , яка на той момент знаходилася за адресою: АДРЕСА_3 , повідомила, що за адресою: АДРЕСА_2 до неї зателефонували сусіди, які повідомили, що на даний момент за вказаною адресою невідомі особи здійснюють крадіжку велосипеда та продуктів харчування із сарайного приміщення.
Суд вважає, що даний документ сам по собі не є доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки є процесуальним документом, який засвідчує виключно подання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на підставі якого у подальшому, виконання вимог ч.1 ст. 214 КПК України, були внесенні відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
При цьому, суд відзначає, що зміст цього повідомлення ОСОБА_6 містив зазначення про вчинення крадіжки її майна саме невідомими особами, що принаймні передбачає наявність мінімум двох співучасників;
2) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 сформований 31.08.2021 року (а.п.43), згідно якого 07.02.2021 року о 19:32:32 годині були несенні відомості за ч.3 ст. 185 КК України щодо того, що 07.02.2021 близько 00:20 години до чергової частини Кодимського ВПД № 1 ПРУ ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення від громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жительки АДРЕСА_2 про те, що 06.02.2021 року близько 23:30 години невідомі особи зі слів сусідів проникли до підсобного приміщення (сараю) звідки викрали належне їй майно.
Суд вважає, що даний документ сам по собі не є доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки є процесуальним документом, який засвідчує виключно виконання вимог ч.1 ст. 214 КПК України щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з виконанням якої законодавець, у ч.2 ст. 214 КПК України, пов`язує сам початок досудового розслідування.
При цьому, суд відзначає ту обставину, що згідно змісту самого зазначеного витягу повідомлення ОСОБА_6 надійшло близько 00:20 години 07.02.2021 року, але відомості за даним повідомленням було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише о 19:32 годині 07.02.2021 року та вже після того як 07.02.2021 року було проведено огляди двох місць подій, а саме у період часу з 02:33 години до 02:51 години за адресою: АДРЕСА_2 та у період часу з 03:40 години до 03:55 години територія на вул. Жовтневій в смт. Слобідка Подільського району Одеської області.
Положення другого речення ч.3 ст. 214 КПК України передбачають можливість того, що у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Однак, з наявних в суду матеріалів не вбачається причин, зокрема поважних, чому невідкладно, зокрема в період з моменту отримання близько 00:20 години 07.02.2021 року повідомлення ОСОБА_6 і аж до моменту початку проведення огляду першого місця події о 02:33 годині 07.02.2021 року, тобто більше двох годин, відповідні відомості за повідомленням ОСОБА_6 не були внесенні до ЄРДР. Тай саме проведення огляду місця події вже через більше двох годин після отримання повідомлення про відповідну подію навряд чи можна вважати невідкладним випадком, оскільки таке повідомлення передувало прибуттю слідчого на місце події та було самою підставою прибуття останнього, а не слідчий перебуваючи на місці події самостійно виявив відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР, але для забезпечення отримання (збирання) доказів, зокрема з метою запобігання втраті слідів кримінального правопорушення, проводить слідчу дію у вигляді огляду місця події, а вже після завершення цього невідкладно вносить відомості до ЄРДР.
У зв`язку з чим суд вважає, що хоча відомості про кримінальне правопорушення за повідомленням ОСОБА_6 і були внесенні до ЄРДР не пізніше 24 годин після його подання, але не невідкладно після його подання, що має процесуальні наслідки для слідчих дій (двох оглядів місць події), які були проведенні слідчим до внесення відомостей до ЄРДР, про що буде зазначено нижче;
3) письмова заява ОСОБА_6 до начальника ВПД № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області без дати (а.п.47) щодо притягнення до кримінальної відповідальності невідомих їй осіб, які викрали належне їй майно, сама по собі не є доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки є виключно процесуальним документом.
При цьому, суд відзначає ту обставину, що зміст цієї заяви, як і телефонне повідомлення ОСОБА_6 від 00:19 години 07.02.2022 року, також містить зазначення про вчинення крадіжки її майна саме невідомими особами, що принаймні передбачає наявність мінімум двох співучасників;
4) протокол огляду місця події від 07.02.2021 року (а.п.49-52), який був складений у період часу з 02:33 години до 02:51 години в ході проведення огляду за адресою: АДРЕСА_2 .
Як судом вже зазначалося вище, при наданні оцінки виконанню вимог ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР за даним кримінальним провадженням, не було дотримано процесуальної вимоги стосовно самої невідкладності такого внесення, внаслідок чого згаданий огляд місця події було проведено слідчим до внесення відомостей до ЄРДР.
Суд, з наявних в нього матеріалів також не вбачає причин, зокрема поважних пов`язаних із наявністю невідкладності проведення цього огляду до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Таким чином, здійснення слідчої дії огляду місця події спрямованої на збиранню доказів та отримання такого доказу, як протокол огляду місця події, слідчим відбулося поза межами кримінального провадження, тобто до внесення відомостей в ЄРДР.
Однією з умов допустимості доказів є одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку.
Суд вважає, що протокол огляду місця події був отриманий без дотриманням вимог кримінального процесуального закону ст. 214 КПК України, а тому є недопустимим доказом.
Водночас із цим суд вважає необхідним також надати оцінку самого змісту зазначеного протоколу огляду місця події, в якому зазначено, шо його було складено у присутності користувача ОСОБА_8 , з дозволу якого і проводився сам огляд території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а також у присутності понятих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .
Однак, в ході допиту свідка ОСОБА_8 який був здійснений під час судового розгляду в судовому засіданні 05.05.2022 року (а.п.151), останній надав покази про те, що понятих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не було під час огляду території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це сусіди ОСОБА_10 , яких поліція запросила бути понятими вже під час коли поліція вилучала велосипед за місцем проживання ОСОБА_10 (протокол огляду місця події складений 07.02.2021 року у період часу з 03:40 години до 03:55 години територія на АДРЕСА_2 (а.п.59-61).
Відповідно до положень абзацу другого ч.7 ст. 223 КПК України (в редакції чинній на час проведення огляду 07.02.2021 року), огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Отже, як вже зазначалось вище, однією з умов допустимості доказів є одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку.
Суд вважає, що протокол огляду місця події був отриманий також без дотриманням вимог кримінального процесуального закону абзацу другого ч.7 ст. 223 КПК України, а тому є недопустимим доказом.
При цьому, у змісті протоколу огляду місця події зазначено, що «в ході огляду виявлено від вхідних дверей приміщення до АДРЕСА_2 слід кочення колеса велосипеда шириною в різних місцях від 5,2 до 5,5 см. На відстані два метри від в`їзних воріт домоволодіння з сторони подвір`я внутрішній малюнок протектора шин вказаного сліду кочення колеса був сфотографований методом масштабної фотозйомки».
Згідно положень першого речення ч.7 ст. 237 КПК України, при огляді слідчий або за його дорученням залучений спеціаліст має право проводити, серед іншого, вимірювання і фотографування.
Відповідно до положень пункту 4 ч.2 ст. 105 КПК України, додатками до протоколу можуть бути фототаблиці, які пояснюють зміст протоколу.
Суд звертає увагу на те, що методологія проведення судово-кримінологічної фотографії передбачає, що при проведенні огляду місця, серед іншого, проводиться детальна зйомка масштабним методом (детально-масштабна) з метою фіксації форми, стану, структури, деталей та особливостей окремого об`єкта, а також його розміру вимірювальним методом із застосуванням лінійки.
Однак, таблиця ілюстрацій (а.п.53-56), яка є додатком 1 до протоколу огляду місця події взагалі не містить в собі жодної ілюстрації слідів протектора (малюнку протектора) від кочення коліс велосипеда, які начебто були виявленні в ході огляду території домоволодіння, зокрема ілюстрації фотознімку цього сліду детально-масштабним методом, про який зазначено у змісті самого протоколу. При цьому, ілюстрації 1-2 (а.п.53) виконані, відповідно методами орієнтуючої і оглядової зйомки, а ілюстрація 3 (а.п.54) виконана методом вузлової зйомки, внаслідок значної масштабності останніх не дозволяє розгледіти не лише розміри сліду протектора (малюнку протектора) від кочення колеса велосипеда по снігу, але і взагалі розгледіти на снігу ці сліди.
Тому суд оцінює протокол огляду місця події як недопустимий доказ, оскільки при його складанні не було належно оформлено джерело фактичних даних, що також є однією з умов допустимості доказів.
У зв`язку із зазначеним в суду відсутні підстави вважати, що обставини зазначені у змісті протоколу огляду в частині щодо виявлення сліду протектора (малюнку протектора) від кочення колеса велосипеда по снігу і його розмірів є достовірними і відповідають дійсності.
Докази визнаються такими, що одержані незаконним шляхом, коли їх збирання й закріплення відбулося з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.
Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 07.08.2019 року у справі № 607/14707/17 (провадження № 51-2604 км 19).
Підсумовуючи оцінку цього протоколу огляду місця події, як доказу, суд відзначає, що останній є недопустимим доказом одразу з трьох самостійних процесуальних підстав, а саме:
- одержаний без дотриманням вимог кримінального процесуального закону ст. 214 КПК України (до внесення відомостей до ЄРДР);
- одержаний без дотриманням вимог кримінального процесуального закону абзацу другого ч.7 ст. 223 КПК України (без залучення понятих);
- неналежного оформлення джерела фактичних даних (не долучення фотознімку сліду);
5) протокол огляду місця події від 07.02.2021 року (а.п.59-61), який був складений у період часу з 03:40 години до 03:55 години в ході проведення огляду території на вул. Жовтневій в смт. Слобідка Подільського району Одеської області.
Суд вважає, що протокол огляду місця події був отриманий без дотриманням вимог кримінального процесуального закону ст. 214 КПК України, а тому є недопустимим доказом.
Детальна аргументація мотивів визнання даного протоколу недопустимим доказом відповідає мотивам визнання недопустимим з цієї підстави іншого проколу огляду місця події, що була викладена судом вище.
В свою чергу даний протокол огляду місця події фіксував виключно вилучення відповідного велосипеда у свідка ОСОБА_10 . Тому навіть за умов прийняття судом цього доказу, як допустимого, даний доказ жодним чином сам по собі не доводив винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у незаконному його заволодінні.
Водночас суд звертає увагу на те, що зміст цього протоколу містить обставини, які не відповідають дійсності. Так у його змісті зазначено, що обвинувачений ОСОБА_3 є братом ОСОБА_10 , але під час допиту останньої як свідка під час судового розгляду в судовому засіданні 10.06.2022 року остання надала покази, згідно яких вона є не рідною, а троюрідною сестрою обвинуваченого;
6) протокол пред`явлення потерпілій ОСОБА_6 речей для впізнання за фотознімками від 18.03.2021 року (а.п.62-64), згідно змісту якого потерпілій було пред`явлено для впізнання фотознімок велосипеду, який є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, серед фотознімків ще трьох інших велосипедів.
Згідно до положень першого речення ч.1 ст. 223 КПК України, перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол.
Однак, згідно структури змісту згаданого вище протоколу потерпілій ОСОБА_6 спочатку було пред`явлено фотознімки велосипедів і проведено впізнання, а вже потім її було опитано про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила.
При цьому, положеннями першого речення ч.2 ст. 229 КПК України передбачено, що річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді.
Але фотознімки велосипедів пред`явлених потерпілій ОСОБА_6 (а.п.63) вказують на те, що лише фотознімок велосипеду, який є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, містив зображення зовнішнього вигляду велосипеду синього і червоного кольорів, в свою чергу велосипеди зображені на трьох інших фотознімках були в своїй перевазі однокольорові. Тому суд не вбачає дотримання слідчим положень ч.2 ст. 229 КПК України при проведенні даної слідчої дії.
Крім того, суд звертає увагу на те, що із пред`явлених потерпілій ОСОБА_6 фотознімків велосипедів лише фотознімок велосипеду, який є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, був зроблений у приміщенні зовнішній вигляд якого є типовим для оздоблення приміщень коридорів органів влади за часів СРСР (стіни обшиті панелями під імітацію обробленої дерев`яної дошки) і з накладенням перед виконанням його фотознімку на раму корпусу самого велосипеда спеціалізованого знаряддя, яке як правило використовується у своїй роботі слідчими і експертами лінійки «Лінійка трафаретна криміналістична для огляду місця події», в той час як фотознімки зображень всіх інших трьох велосипедів були зроблені поза межами приміщень та не містили накладення на них згаданого вище спеціалізованого інвентаря.
Водночас із наведеним суд також відзначає те, що ст. 229 КПК України передбачає можливість пред`явлення для впізнання, як слідчу дію, виключно щодо речей, а не пред`явлення для впізнання речей за їх фотознімками. Положеннями чинного кримінального процесуального законодавство передбачено можливість пред`явлення для впізнання за фотознімками лише щодо осіб (ч.6-7 ст. 228 КПК України).
Крім того, у мультимедійному навчальному підручнику «Криміналістика» (ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який був розроблений авторським колективом кафедри криміналістики та судової медицини Національної академії внутрішніх справ з урахуванням вимог навчальної програми дисципліни «Криміналістика», що викладається у всіх навчально-наукових інститутах Національної академії внутрішніх справ та розрахований на здобувачів вищої освіти, аспірантів і науково-педагогічний склад закладів вищої освіти юридичного спрямування, працівників правоохоронних органів, суддів, адвокатів та інших представників юридичної професії, також відзначено, що «При цьому доречно акцентувати увагу, що законодавець не передбачив можливість пред`явлення для впізнання речей за їх фотографіями, а лише в натурі».
Аналогічної позиції дотримано у праці «Особливості проведення впізнання при розслідуванні примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань вчинених групою осіб» (https://univd.edu.ua/science-issue/scientist/72) викладача кафедри криміналістики та судової експертології Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_13 , в який зазначено, що «Можливості пред`явлення речей для впізнання за фотознімками чи матеріалами відеозапису процесуальними нормами не передбачено».
У зв`язку із вище зазначеним суд визнає протокол пред`явлення потерпілій ОСОБА_6 речей для впізнання за фотознімками від 18.03.2021 року є недопустимим доказом, оскільки його було отримано не у порядку, встановленому КПК України;
7) протокол пред`явлення свідку ОСОБА_8 речей для впізнання за фотознімками від 18.03.2021 року (а.п.65-67) суд визнає недопустимим доказом з мотивів аналогічних визнання недопустимим доказом протоку пред`явлення потерпілій ОСОБА_6 речей для впізнання за фотознімками, що були викладені вище;
8) покази потерпілої ОСОБА_6 надані нею в ході допиту під час судового розгляду в судовому засіданні, яке відбулось 03.02.2022 року, згідно яких на час події кримінального правопорушення її не було в себе у дома за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона тоді перебувала в м. Жмеринка Вінницької області. Тому вона не була очевидцем цієї події і про її обставини їй відомо виключно з розповіді свого співмешканця ОСОБА_8 , який тоді вночі їй зателефонував і повідомив, що почув на подвір`ї якісь звуки, а виглянувши у вікно побачив як хтось ломиться до сараю. Вона сказала співмешканцю ОСОБА_8 щоб той не виходив з будинку, а сама зателефонувала до поліції. Потім співмешканець їй розповів, що коли приїхали працівники поліції, то Він вийшов до них з будинку і побачив на снігу сліди від велосипеда, які вели з подвір`я і до місця вилучення велосипеда у ОСОБА_10 , куди співмешканець поїхав разом із поліцією. Коли вона повернулась до дому, то на подвір`ї вже було безладдя і багато різних слідів на снігу, тому особисто сліду від велосипеда про який їй розповідав співмешканець не бачила. Відзначила те, що спочатку зі слів співмешканця не знала хто вчинив крадіжку, але працівники поліції, які приїхали, все з`ясували. Також зазначила, що велосипед червоного і синього кольорів, марку якого не пам`ятає, одне з коліс якого було спущене, зберігався у неї в підвальному приміщенні сараю, який зачинявся на навісний замок. Також зазначила, що обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово бував у неї вдома, оскільки робив там ремонт. У зв`язку з чим інструменти обвинуваченого ОСОБА_3 , які використовувались ним під час виконання ремонтних робіт, зберігались в іншому приміщенні. Але вважала, що підстав приходити до неї до дому саме як до неї у обвинуваченого не було, а чи були в нього підстави прийти з приводу якихось «непоняток» у взаємовідносинах з її співмешканцем вона не знає. За роботу виконану обвинуваченим ОСОБА_3 розрахувалась, а всі свої речі обвинувачений забрав, оскільки після вказаної події вона віддала їх йому у пакеті. Збитки їй відшкодовано, претензій до обвинуваченого не має, вибачає його і просить про це суд.
Суд не вважає, що зазначені покази потерпілої ОСОБА_6 про самі обставини, які відбувалися під час події кримінального правопорушення на місці її вчинення, неможливо використовувати для доказування винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , як самостійний доказ, оскільки потерпіла не була безпосереднім очевидцем події і про обставини останньої їй відомо виключно зі слів іншого свідка співмешканця ОСОБА_8 . Тому покази потерпілої стосовно обставин події кримінального правопорушення суд вважає за можливе використати виключно для перевірки і оцінки показів свідка ОСОБА_8 ;
9) покази свідка ОСОБА_9 надані ним в ході допиту під час судового розгляду в судовому засіданні, яке відбулось 05.05.2022 року, згідно яких якось у вечорі, коли саме це було вже на пригадує, вживали з ОСОБА_3 алкоголь, а потім пішли разом до додому ОСОБА_6 так як ОСОБА_3 хотів забрати свій телефон звідти, що там залишився у ОСОБА_8 . Зазначив, що ОСОБА_8 знає з дитинства. Прийшовши на подвір`я ОСОБА_6 . Він та ОСОБА_3 стукали у шибку вікна будинку щоб вийшов ОСОБА_8 , який там проживав, але той не вийшов з будинку на подвір`я. Хвилин 10-15 Він разом з ОСОБА_3 постояли на вказаному подвір`ї, а потім Він пішов з відти до дому, а ОСОБА_3 ще залишився там. Обставин проникнення ОСОБА_3 до сараю на подвір`ї ОСОБА_6 та заволодіння велосипедом не бачив, тому не знає чи було це. На наступний день вранці ОСОБА_3 розповідав йому, що віддав поліції якийсь велосипед, але де взяв той велосипед йому не казав та нічого не розповідав про вчинення крадіжки. В подальшому під час допиту свідок ОСОБА_9 , на уточнююче запитання прокурора, пов`язане із протилежним змістом показів наданих ним слідчому під час досудового розслідування (в яких тоді вказував на те, що вранці ОСОБА_3 сказав йому, що приїздила поліція, які Він віддав викрадений ним велосипед), змінив раніше надані ним покази в частині того, що ОСОБА_3 йому нічого не казав про те, де взяв велосипед, якій вилучила поліція, а саме зазначив, що було так як зазначено в протоколі його допиту. Але після цього на уточнююче запитання суду щодо причин розбіжності в показах, які ним раніше надавалися на досудовому розслідування (про те, що ОСОБА_3 казав йому про викрадення ним велосипеду, який в нього у подальшому забрала поліція) та показів наданих ним суду в судовому засіданні (про те, що ОСОБА_3 не казав йому про походження велосипеда, який в нього забрала поліція) свідок ОСОБА_9 дав покази про те, що з початку не зрозумів зміст питання та надав уточнюючи покази, згідно яких вранці ОСОБА_3 сказав йому, що приїздила поліція і забрала в нього велосипед, який Він взяв у ОСОБА_8 в рахунок свого телефону, який знаходиться у останнього та який той не віддав йому. При цьому, про неправомірний характер заволодіння зазначеним велосипедом, саме внаслідок вчинення його «викрадення», свідок вже не відзначав. Більше нічого повідомити не зміг пославшись на те, що під час повідомлених ним подій був у стані сп`яніння внаслідок вечірнього вживання тоді алкоголю, на ранок, стан був тяжким, у зв`язку з чим більше не пригадує. На уточнюючі питання захисника та суду показав, що слідчий в приміщенні поліції допитував його свідком у даному кримінальному провадженні взимку, коли саме не пам`ятає, але на наступний день після події, але пам`ятає, що тоді був сніг. Крім того, зазначив, що за життя його також допитували і в інших кримінальних провадженнях. Кількості допитів не пам`ятає. При цьому, суд вважає, що саме запитання про те чи розповідав ОСОБА_3 про походження велосипеда, який був вилучений поліцією, було поставлено свідку судом достатньо чітко щоб виключити можливість неоднозначності його сприйняття та розуміння змісту.
Суд оцінюючи покази свідка ОСОБА_9 відзначає те, що даний свідок також не був очевидцем подій проникнення ОСОБА_3 до сараю на подвір`ї ОСОБА_6 та заволодіння велосипедом. Обсяг інформації повідомленої даним свідком під час допиту про велосипед, які йому відомі зі слів самого обвинуваченого ОСОБА_3 , недостатньо для висновків про походження того велосипеда та обставини його набуття, зокрема висновку про незаконність заволодіння.
Таким чином покази даного свідка лише підтверджують обставину перебування обвинуваченого ОСОБА_3 на подвір`ї потерпілої ОСОБА_6 06.02.2021 року близько 23 години за адресою: АДРЕСА_2 , що є недостатнім доказом для підтвердження факту вчинення останнім крадіжки майна.
Водночас із цим суд також звертає на наявність суперечностей у показах даного свідка, а саме про те, що його було допитано слідчим взимку, оскільки згідно змісту реєстру матеріалів досудового розслідування (а.п.7), доданого до обвинувального акту, допит свідка ОСОБА_9 було проведено 26.08.2021 року, що підтверджує також сам відповідний протокол, який під час судового засідання був наданий для огляду у матеріалах досудового розслідування та у порядку ст. 99 ч.2, 105 ч.2, 358 ч.1 КПК України пред`явлений свідку ОСОБА_9 , який підтвердив проставлені у ньому підписи, як зроблені ним. Суд вважає, що навіть з урахуванням спливу проміжку часу, який навряд чи можна визначити тривалим, то помилка у спогадах свідка щодо обставин сніжної зими з кінцем серпня є суттєвою для того щоб суд з розумним ступенем обережності ставився до відповідності дійсності показів наданих даним свідком;
10) покази свідка ОСОБА_8 надані ним в ході допиту під час судового розгляду в судовому засіданні, яке відбулось 05.05.2022 року, згідно яких співмешкає з потерпілою ОСОБА_6 06.02.2021 року близько 23 години, коли Він перебував вдома за адресою: АДРЕСА_2 , то почув на дворі гуркіт, після чого подивився у вікно і побачив на подвір`ї ОСОБА_3 і ОСОБА_9 . При цьому, двері у літню кухню, які перед цим були зачиненні на навісний замок, були вже відкриті. Побачивши зазначене зателефонував ОСОБА_6 , яка була тоді в м. Жмеринка і сказала йому нікуди не виходити та що вона здійснить виклик поліції. В подальшому, через вікно, бачив як ОСОБА_3 товкав велосипед на подвір`ї, а ОСОБА_9 на той час вже там не було. Заперечував ту обставину, що в нього зберігався належний ОСОБА_3 телефон, та зазначив, що не знає про причини у зв`язку з чим ОСОБА_3 і ОСОБА_9 приходили до нього. На уточнююче питання суду надав покази про те, що знає ОСОБА_9 і ОСОБА_3 , бо разом з ними працював колись у лісі. Свої відносини з ОСОБА_3 охарактеризував як між знайомими. Після залишення ОСОБА_3 подвір`я Він вийшовши з будинку побачив на землі біля вхідних дверей до літньої кухні з вирваною скобою навісний замок, на який були зачиненні двері, і чекав приїзду поліції. Приїхавши поліцейські, яких було близько трьох, провели огляд подвір`я. Крім поліцейських та нього під час огляду подвір`я більше нікого не було. Відзначив, що на час огляду його подвір`я понятих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не було, бо їх запросили вже коли знайшли велосипед у ОСОБА_10 . Поліцейські були у нього на подвір`ї близько півтори - дві години, писали якийсь документ, можливо протокол, сфотографували приміщення кухні, замок, сліди на снігу і після цього пішли по сліду від велосипеда на снігу далі. Він також пішов разом із поліцією по сліду, який привів їх до подвір`я будинку ОСОБА_10 . Коли прийшла поліція разом з ним ОСОБА_10 вийшла з будинку і на питання поліції показала поліції на велосипед у сараї та віддала його, але сказала, що не знає звідки він з`явився у неї. При цьому ОСОБА_3 у ОСОБА_10 . Він не бачив. Поліція запросила сусідів ОСОБА_10 ОСОБА_11 і ОСОБА_12 понятими. Поліція почала складати протокол, а Він пішов до себе до дому. Через деякий час до нього приїхала поліція і повідомила, що вони забрали велосипед.
Надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_8 суд звертає увагу на ту обставину, що його покази мають протиріччя з показами наданими потерпілою ОСОБА_6 . Так ОСОБА_8 надав покази про те, що почувши на дворі гуркіт подивився у вікно і побачив на подвір`ї ОСОБА_3 і ОСОБА_9 , а двері у літню кухню (у показах потерпілої це приміщення визначалось як сарай) вже були відчиненні, у зв`язку з чим він зателефонував ОСОБА_6 і повідомив їй про це. Однак, згідно показів самої потерпілої ОСОБА_6 , остання вночі отримала телефонний дзвінок від ОСОБА_8 , який повідомив їй, що почув на подвір`ї якісь звуки і виглянувши у вікно побачив як хтось ломиться до сараю. Відзначила те, що спочатку зі слів співмешканця не знала хто вчинив крадіжку, але працівники поліції, які приїхали, все з`ясували.
Також суд оцінює як суперечні покази свідка ОСОБА_8 щодо з приводу того, що ним було ідентифіковано присутніх на подвір`ї осіб саме як ОСОБА_3 і ОСОБА_9 з огляду на наступне. Згідно показів самого ОСОБА_8 , свого часу Він із ОСОБА_9 і ОСОБА_3 разом працювали у лісі, а згідно показів потерпілої ОСОБА_6 до події, яка розслідувалася у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_3 , за місцем її спільного проживання з ОСОБА_8 , виконував у будинку ремонтні роботи, у зв`язку неодноразово бував у них. Передумова наявності сукупності зазначених обставин, на думку суду, не відповідає поведінці свідка ОСОБА_8 , який (якщо приймати його покази щодо ідентифікації ним осіб присутніх на подвір`ї за місцем його проживання) вирішив не виходити з будинку до своїх колишніх колег по роботі, один з яких, вже після того як вони припинили спільну роботу, виконував ремонтні роботи у нього вдома і там залишився що його інвентар, а самі відносини з яким ним були охарактеризовані як між знайомими. Така поведінка, на думку суду, свідчить принаймні про осторогу у відносинах до цих осіб. Зазначена обставина викликає в суду сумніви щодо відвертості і щирості у показах свідка ОСОБА_8 стосовно його взаємовідносин із ОСОБА_3 , більш детальну оцінку яких суд позбавлений можливості надати внаслідок обмеженості інформації про ці взаємовідносини так як обвинувачений ОСОБА_3 відмовився від надання будь-яких показів під час судового розгляду але характер питань, які задавалися обвинуваченим ОСОБА_3 свідку ОСОБА_8 під час допиту останнього вказують на зневажливе ставлення до останнього та наявність конфлікту у відносинах, який у часі передував самій події, яка розслідувалась у даному кримінальному провадженні. В противному випадку, якщо насправді ідентифікації осіб присутніх на подвір`ї за місцем проживання не відбулося (як у своїх показах повідомила потерпіла), то це пояснює поведінку ОСОБА_8 щодо не виходу у нічний час з будинку до цих осіб, за умови, що двері у літню кухню (сарай) були зламані, а також настанову-пораду (прохання) про невихід з будинку отриману ним від потерпілої ОСОБА_6 . Але у цьому випадку покази свідка ОСОБА_8 про ідентифікацію ним присутніх на подвір`ї осіб як ОСОБА_3 і ОСОБА_9 є неправдивими;
11) покази свідка ОСОБА_10 надані нею в ході допиту під час судового розгляду в судовому засіданні, яке відбулось 10.06.2022 року, згідно яких вона є троюрідною сестрою обвинуваченого на ім`я ОСОБА_14 , бо його прізвища вона не знає, який раніше проживав у неї. В той час, більше року тому, у вечірній час, ОСОБА_3 прийшов до неї до дому у стані алкогольного сп`яніння та ліг спати. Потім, десь близько 22 години, прийшов «Саша» (свідок ОСОБА_9 ) розбудив ОСОБА_3 і вони разом кудись пішли. Через деякий час ОСОБА_3 повернувся у стані алкогольного сп`яніння, щось нерозбірливо сказав з приводу велосипеда і одразу пішов спати. Вночі до неї прийшла поліція і вона вийшла з будинку, в неї спитали про велосипед, який вони шукають, і вона сказала їм, що треба подивитись у сараї. В сараї виявився велосипед, який вона віддала поліції. Слідом на снігу уваги не приділяла, бо сама використовує тачку, яка їх залишає. При цьому, на уточнюючі запитання відзначила, що не бачила щоб ОСОБА_3 по поверненню до дому заводив велосипед до її сараю та до приходу поліції не заходила до того сараю період часу близько місяця. На наступний день приїхали працівники поліції, які запросили ОСОБА_3 до свого автомобіля і почали запитувати про крадіжку велосипеда. Перед цим, ОСОБА_3 попросив її відійти, бо вважає, що останній не хотів втягувати її у цю справу. Але вона навіть виконавши прохання ОСОБА_3 та вийшовши від автомобіля поліції чула про зміст опитування поліцейськими ОСОБА_3 , зокрема про вчинення ним крадіжки велосипеда. Зазначила, що не пам`ятає щоб щось підписувала, але після пред`явлення їй у порядку ст. 99 ч.2, 105 ч.2, 358 ч.1 КПК України протоколу огляду місця події складеного за її участі підтвердила, що проставлені у ньому підписи від її імені належать саме їй.
Суд оцінює критично покази свідка ОСОБА_10 в частині підтвердження нею тієї обставини, що ОСОБА_3 сам відзначав те, що вилучений у неї велосипед, був ним викрадений з огляду на те, що ці обставини повідомлялися ним не самій ОСОБА_10 під час їх особистого спілкування, а ці обставини свідок ОСОБА_10 почула в ході спілкування, яке відбулось між ОСОБА_3 і працівниками поліції у салоні їх службового автомобіля. При цьому, суд відзначає ту обставину, що з огляду на прохання ОСОБА_3 до свідка ОСОБА_10 щоб та відійшла під час його розмови з працівниками поліції, то сам ОСОБА_3 не бажав щоб ОСОБА_10 чула про те, що Він буде говорити. Зазначене в поєднанні із висловленою ОСОБА_3 під час судового розгляду незгодою із пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення і його відмовою надавати будь-які показання у даному судовому провадженні, на думку суду, ставить під сумнів відповідність дійсності обставин, які почула свідок ОСОБА_10 під час його спілкування з працівниками поліції. Дійсні причини цього суд позбавлений можливості встановити внаслідок відмови обвинуваченого ОСОБА_3 надавати будь-які покази під час судового розгляду. Проте водночас суд звертає увагу на ту обставину, що на час настання події, за фактом якої проводилось досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, у провадженні суду перебувало судове провадження № 503/1790/20 за кримінальним провадженням № 0000216 від 07.10.2020 року в рамках якого здійснювалось притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, в якому 18.03.2021 року було ухвалено обвинувальний вирок (а.п.102-103) з призначенням покарання, яке ОСОБА_3 відбуває до теперішнього часу.
В свою чергу інша частина показів не містить обставин, які б вказували на винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Такі документи як доручення про проведення досудового розслідування (а.п.44) постанова про призначення групи слідчих (а.п.45), заяву ОСОБА_8 від 07.02.2021 року про надання дозволу працівникам поліції на проведення огляду на території домоволодіння (а.п.48), постанову про призначення групи прокурорів (а.п.57), заяву ОСОБА_10 про добровільну видачу предмета (а.п.58), висновок експерта № СЕ-19/116-21/3704-ТВ від 01.03.2021 року судової товарознавчої експертизи (а.п.71-76), заява ОСОБА_6 про залучення її до провадження як потерпілого (а.п.81) суд оцінює виключно як процесуальні документи, які підтверджують здійснення відповідних процесуальних дій, але вони жодним чином не є доказами винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення інкримінованого йому у рамках даного провадження.

Суд звертає увагу на те, що Інструкцією про порядок залучення працівників органів досудового розслідування поліції та Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України як спеціалістів для участі в проведенні огляду місця події, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.11.2015 року № 1339, передбачено можливість залучення до участі у проведенні огляду місця події (далі ОМП) інспекторів-криміналістів, які мають мати при собі комплект необхідних технічних засобів, призначених для фіксації обстановки на місці події. Виявлення, фіксації, вилучення та упакування слідової та іншої криміналістично значущої інформації. На початку огляду слідчий спільно зі спеціалістами визначають межі та порядок проведення огляду, після чого спеціаліст здійснює фотографування та відеозйомку місця події. Після отримання доручення слідчого на проведення динамічної стадії ОМП та завдання на виявлення слідової інформації спеціалісти визначають алгоритм пошуку доказів (слідів, речей, документів) і методи їх виявлення, після чого узгоджують свої дії із слідчим та за його погодженням приступають до проведення ОМП. Дії спеціалістів, які безпосередньо пов`язані з виявленням, закріпленням та вилученням слідів і речових доказів, здійснюються відповідно до тактики огляду місця події та методики розслідування окремих видів кримінальних правопорушень. Під час проведення пошуку та виявлення слідів спеціалісти застосовують наявні технічні засоби. Під час огляду здійснюються фотографування та вилучення виявлених об`єктів, фіксуються методи їх виявлення із зазначенням про це у протоколі ОМП. За можливості сліди вилучаються разом з об`єктами-слідоносіями. У разі неможливості вилучення слідової інформації з об`єктом-слідоносієм спеціалістом здійснюється їх фотографування за правилами масштабної фотозйомки та виготовлення копій (відбитків та зліпків) цих слідів. Уся слідова інформація, об`єкти-слідоносії та інші предмети упаковуються за допомогою спеціаліста згідно з установленими вимогами та передаються слідчому, який здійснює огляд.
На підставі наведеного суд вважає, що за умов належного проведення ОМП, під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, у відповідності до норм вище вказаної Інструкції досудовим розслідуванням могли бути здобуті вагомі докази сторони обвинувачення, а саме:
- фотознімки виявлених на місці події слідів за правилами масштабної фотозйомки (які згадані у протоколі огляду місця події, але не додані до нього);
- виготовлення зліпків малюнку протектора шини колеса викраденого велосипеда та можливу взуття особи, яка вчинила його викрадення, з відбитків слідів, що залишились на снігу. В подальшому це могло дати досудовому розслідуванню порівняти ці сліди з протектором шин коліс на велосипеді вилученому у ОСОБА_10 , а вилучені відбитки взуття із взуттям самого ОСОБА_3 , у випадку його вилучення, в тому числі із можливістю за необхідності проведення трасологічної експертизи;
- відеозапис до протоколу огляду місця події, який би містив відомості про увесь маршрут сліду від протектора(-ів) колеса(-іс) викраденого велосипеда починаючи від місця його викрадення (з літньої кухні сараю на подвір`ї потерпілої ОСОБА_6 ) та аж до місця його виявлення і вилучення (у сараї на подвір`ї свідка ОСОБА_10 ).
Також суд звертає увагу на ту обставину, що відомості наявні у реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акту, не містять в собі підтвердження того, що під час досудового розслідування було взагалі проведено огляд вилученого у свідка ОСОБА_10 велосипеда, зокрема з метою встановлення особливостей малюнку протектора шин його коліс.

Суд вважає неможливим переконливо прийти до неспростовного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні на підставі лише суперечливих і проте річних показів свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , а також показів свідка ОСОБА_10 , які містили обставини, яка вона чула від ОСОБА_3 під час його спілкування не особисто з нею, а з працівниками поліції в ході отримання від нього пояснень чи то показів (відомості про які у той період відсутні у реєстрі матеріалів досудового розслідування), за умов відсутності інших документальних доказів з причин визнання недопустимими існуючих та невжиття досудовим розслідуванням інших слідчих дій для здобуття доказів, які на думку суду було можливо вчинити.
Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
У зв`язку з вище викладеним суд вважає, що державним обвинуваченням не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачений ОСОБА_3 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід до обвинуваченого під час досудового розслідування і судового провадження не застосовувався, а до набрання вироком законної сили суд не вбачає ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням тих обставин, що судом у відношенні обвинуваченого ухвалено виправдувальний вирок, а сам обвинувачений ОСОБА_3 утримується в умовах слідчого ізолятора внаслідок продовження відбування покарання призначеного йому вироком ухваленим судом раніше за результатом розгляду іншого кримінального провадження, а тому відсутня і необхідність в обранні у відношенні нього запобіжного заходу до набрання даним вироком законної сили. Водночас із цим обвинуваченого ОСОБА_3 , який взагалі був етапований з установи відбування призначеного йому покарання ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» до слідчого ізолятору, ухвалою суду від 19.01.2022 року (а.п.19) було залишено в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до розгляду судом цього судового провадження у кримінальному провадженні за його обвинуваченням. У зв`язку з чим суд вважає, що подальше утримання обвинуваченого ОСОБА_3 в умовах слідчого ізолятору виправдано лише до набрання даним вироком законної сили, а після цього виправданий ОСОБА_3 має бути етапований зі слідчого ізолятору до місця відбуття призначеного йому раніше покарання для його подальшого відбування.
Арешт на майно із забороною користування та розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2021 року (а.п.68-69), а саме велосипед червоно-синього кольору (за змістом малося на увазі червоного і синього кольорів) з написом «MAGIC», власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка: АДРЕСА_2 , місцем зберігання якого визначено в камері зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, який будучи предметом кримінального правопорушення є речовим доказом, згідно положень ч.4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.
Речовий доказ велосипед марки «OPLAN» моделі «MAGIC» синього кольору, що був предметом кримінального правопорушення та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області за № 333 у книзі обліку № 1054 (а.п.70, 80), згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягає поверненню його власнику потерпілій ОСОБА_6 . При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити, що згідно ч.12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.
Процесуальні витрати в сумі 490,35 грн, пов`язані із проведенням товарознавчої експертизи (а.п.72), згідно положень ст. 118, 124 ч.2, 126 ч.1 КПК України та з врахуванням ухвалення судом виправдувального вироку, підлягають залишенню за рахунок держави без їх відшкодування.
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати обвинуваченого ОСОБА_3 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати його з підстави не доведення, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, в якому його обвинувачене.
Виправданого ОСОБА_3 залишити в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до набрання даним вироком законної сили, а після цього етапувати його із зазначеного слідчого ізолятору до місця відбуття призначеного йому раніше покарання для його подальшого відбування.
Скасувати арешт майна на майно із забороною користування та розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2021 року, а саме велосипед червоного і синього кольорів з написом «MAGIC», місцем зберігання якого визначено в камері зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області.
Речовий доказ велосипед марки «OPLAN» моделі «MAGIC» синього кольору, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, після набрання вироком законної сили повернути його власнику ОСОБА_6 .
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням товарознавчої експертизи, в сумі 490,35 грн залишити за рахунок держави без їх відшкодування.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1