Дата документу 08.08.2022 Справа № 0824/2465/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/795/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №0824/2465/2012Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 11 січня 2022 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за виключною обставиною судових рішень щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Запорізької області, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду залишено без задоволення заяву захисника ОСОБА_7 про перегляд за виключною обставиною вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 07 березня 2013 року, вироку апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року щодо ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р (ІІ)/2021 року встановлене Кодексом покарання у виді довічного позбавлення волі як покарання без перспективи звільнення визнано несумісним із вимогами Конституції. Відтак, незважаючи на те, що на даний час в законодавство не внесено зміни, які би усунули невідповідність покарання у виді довічного позбавлення волі ст.28 Конституції України і ст.3 Європейської конвенції з прав людини, суд першої інстанції повинен був переглянути вирок за виключною обставиною та призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Засуджений ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в апеляційній скарзі захисника не порушувалося питання про здійснення апеляційного розгляду за участю засудженого ОСОБА_9 , не надходило таких клопотань і від самого засудженого, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності засудженого ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав свою апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; засудженого ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_9 ; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ухвали, вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 07 березня 2013 року ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.122; ч.2 ст.15, ст.198; ч.2 ст.15, п.п.1, 12, 13 ч.2 ст.115; п.п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням положень ч.4 ст.70, ст.70 КК остаточно до довічного позбавлення волі. Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 07 березня 2013 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ст.198 КК скасовано, а кримінальну справу у цій частині закрито на підставі п.2 ст.6 КПК 1960 року. Вирок в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, п.п.1, 12, 13, ч.2 ст.115 КК по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_11 скасовано, дії ОСОБА_9 за цим епізодом перекваліфіковано на ч.2 ст.125 КК і призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, а на підставі ч.2 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом поглинення покарання призначеного із застосуванням ч.4 ст.70 КК, ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року зазначені судові рішення залишені без зміни.

Захисник ОСОБА_7 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р (ІІ)/2021 року, звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 07 березня 2013 року, вироку апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2014 року щодо ОСОБА_9 , вимагаючи призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а саме на строк до 15 років.

Суд першої інстанції, залишаючи без задоволення дану заяву, виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України №6-р(ІІ)/21 від 16.09.2021 року, на яке посилався захисник, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК у тому, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі. Між тим, наведені норми кримінального закону в судових рішеннях щодо ОСОБА_9 не застосовувалися. Рішенням Конституційного Суду України №6-р(ІІ)/2021 не було поставлено під сумнів конституційність призначення такого виду покарання як довічне позбавлення волі, а тому підстави для перегляду судових рішень за виключною обставиною відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами передбачено ст.459 КПК. Зокрема, відповідно до ч.1, ч.3 ст.459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами. При цьому виключними обставинами, з-поміж іншого, визнається встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

З матеріалів провадження вбачається, що захисник в своїй заяві про перегляд судових рішень за виключною обставиною вимагав судові рішення щодо засудженого ОСОБА_9 скасувати та призначити останньому покарання не пов`язане з довічним позбавленням волі, а саме у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому як на підставу для звернення з такою заявою захисник посилався на рішення Конституційного Суду України №6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року, яким, на переконання захисника, було визнано неконституційною норму кримінального закону про призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, в рішенні №6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року Конституційний Суд України прямо зазначив про те, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України. Даним рішенням Суду було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), лише частину першу статті 81, частину першу статті 82 КК в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Проте захисник в своїй заяві не вимагав умовно-достроково звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у відповідності до ст.81 КК. Не ставив захисник і питання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК, а просив скасувати призначене ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі, яке рішенням Конституційного Суду України №6-р(ІІ)/2021 не визнавалося таким, що не відповідає Конституції України.

З огляду на зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов цілком законного висновку про відсутність підстав для перегляду судових рішень щодо засудженого ОСОБА_9 за виключною обставиною, а відтак правильно залишив без задоволення заяву захисника.

Отже, на переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі захисника не наведено. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 11 січня 2022 року про залишення без задоволення заяви захисника ОСОБА_7 про перегляд за виключною обставиною судових рішень щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4