ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1343/22 Справа № 206/4671/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 на 60 днів, до 02.06.2022, включно.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд виходив з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, у разі визнання його винуватим, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, а також наявність ризику, що він знаходячись на свободі, може переховуватися від суду та те, що ОСОБА_5 не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових умисних злочинів. Вказані обставини на думку суду першої інстанції підтверджують те, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, продовжують існувати, обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, є не доцільним оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обгрунтовуючи свої вимоги, обвинувачений посилається на те, що він має постійне місце проживання, сім`ю, позитивну характеристику. Також зазначає, що не має на меті переховуватись від суду, впливати на свідків і уникати кримінальної відповідальності, та, на думку апелянта, прокурор не надав нових доказів які б підтверджували наявність нових ризиків які б свідчили про те, що обвинувачений буде переховуватись та уникати покарання. Окрім цього, обвинувачений зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є досить суровим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторони захисту, та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, відповідно до ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала, постановлена відповідно до норм матеріального права з дотримання вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Так, під час апеляційного перегляду ухвали встановлено, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Оскаржуваною ухвалою строк тримання під вартою ОСОБА_5 за клопотанням прокурора продовжено до 02 червня 2022 року включно.
З наявних доказів за клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 слідує, що суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою та дійшов обґрунтованого висновку про існування обставин, які можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, суд першої інстанції приходячи до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який колегія суддів вважає правильним та неупередженим, встановив наявність продовження існування ризиків можливих спроб переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює те, що йому у разі доведення його вини у вчиненому, загрожує покарання до 15 років позбавлення волі. Також, колегія суддів вважає об`єктивним посилання суду на продовження існування ризику вчинення нових злочинів, оскільки обвинувачений не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може призвести до скоєння нових умисних злочинів.
Крім того, як слідує з ухвали, суд правильно урахував характер та ступень тяжкості кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_5 , які мають високий ступінь суспільної небезпеки та можливість ухилення від явки до суду.
Поряд з цим, суд першої інстанції доцільно та неупереджено встановив, що у цьому провадженні застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 не забезпечить його належну поведінку, та правильно зазначив, що обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості злочину, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України, конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Що стосується тверджень, викладених в апеляційній скарзі, що обвинувачений не має на меті переховуватись від суду, впливати на свідків та уникати кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що це є позицією обвинуваченого, та не може свідчити про безпідставність продовженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Окрім того, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.
З огляду на викладене, доводи скарги про те, що прокурором не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства « Летельє проти Франції » ( Letellier v France ), 12369 / 86, 26 червня 1991 року.
Разом з цим, доводи обвинуваченого про те, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він має постійне місце проживання, сім`ю, позитивну характеристику, є необгрунтованими, оскільки судом ці обставини враховані у сукупності з іншими обставинами та їм надано належну оцінку.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, як на тому наполягав апелянт, які б могли слугувати для скасування оскаржуваної ухвали апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не убачається, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 405,407,409,419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4