КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3312/2022
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Павленко О.П.

суддів Гладія С.В., Тютюн Т.М.,

за участю секретаря Котляра К.О,

прокурора Будкова В.С.

захисника Ляшенко І.І.

перекладача Бакурадзе З.

обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київській слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника Ляшенко Ігоря Ігоровича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року у кримінальному провадженні №0002387 стосовно обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_3 , громадянина Грузії, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Руставі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та не має постійного місця проживання в Україні,

ОСОБА_1 , громадянина Грузії, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Руставі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та не має постійного місця проживання в Україні,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року залишено без задоволення клопотання захисника про зміну обвинуваченим запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , кожному окремо, строк тримання під вартою терміном на 60 днів, до 17 жовтня 2022 року включно, з визначенням кожному обвинуваченому застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 620 250 гривень,з покладенням обов`язків у разі її внесення.

Таке рішення суд обґрунтував тим, що з огляду на стадію судового розгляду, тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує кожному обвинуваченому, з урахуванням усіх даних про їх особу та соціальні зв`язки, продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, яким може запобігти лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник Ляшенко І.І. просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва скасувати в частині продовження дії запобіжного заходу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, обравши їм запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

За позицією захисника, судове рішення є незаконним, оскільки прокурором не було доведено, що виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти існуючим ризикам, а при прийнятті рішення про продовження кожному обвинуваченому строку тримання під вартою судом не було враховано такі обставини: часткове визнання обвинуваченими вини; обґрунтування підозри на завідомо недопустимому доказі - протоколі обшуку квартири потерпілої; обвинувачені раніше не судимі; цивільна дружина ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем та може забезпечити усім необхідним обвинувачених у разі зміни запобіжних заходів; обвинувачений ОСОБА_1 є одруженою особою; шкода відшкодована та взагалі не завдана; обвинуваченими укладено договір оренди, який надає їм право на проживання в м. Києві та забезпечено явку власника до суду; розмір застави не відповідає тяжкості інкримінованого правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинувачених, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу звернулась з клопотанням про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти спробам обвинувачених переховуватися від суду, незаконно вплинути на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому продовжив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 строк тримання під вартою на 60 днів, до 17 жовтня 2022 року включно.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про відсутність обґрунтованої підозри та порушення кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування під час збирання стороною обвинувачення доказів, оскільки, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті за результатами дослідження згідно з вимогами ст. 23 КПК України усіх наданих сторонами доказів, в тому числі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводи захисника про те, що суд залишив поза увагою низку обставин, які зменшують ризики та є підставами для зміни кожному обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, колегія суддів визнає непереконливими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження кожному обвинуваченому строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого їм обвинувачення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Взяв до уваги суд і всі дані про особу кожного обвинуваченого, які є громадянами іншої держави, не мають постійного місця проживання в Україні та стабільного матеріального доходу, а їх соціальні зв`язки в Україні не є достатніми стримуючими факторами. Тому, на переконання колегії суддів, суд дійшов вірних висновків, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення і ймовірність реалізації таких дій не зменшилася.

З огляду на те, що свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду про те, що застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання кожним обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії.

Що стосується альтернативного запобіжного заходу, який застосував суд, то розмір застави він визначив з урахуванням існуючих у цьому кримінальному провадженні ризиків, з огляду на характер висунутого обвинувачення та сукупність даних про особу кожного обвинуваченого.

Підстав вважати визначений судом розмір застави таким, що суперечить положенням ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає, оскільки у даному випадку суд застосував вимоги ч. 5 ст. ст. 182 КПК України, відповідно до яких у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у межах, визначених у цій же частині, зокрема щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, не здатна забезпечити виконання такою особою покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_1 під вартою колегією суддів не встановлено.

За відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на менш суворий, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Ляшенко Ігоря Ігоровича залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кожному окремо, продовжено строк тримання під вартою терміном на 60 днів, до 17 жовтня 2022 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

Павленко О.П. Гладій С.В. Тютюн Т.М.