Справа № 712/2471/22
Провадження №1-кс/712/1155/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
Прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно та надання дозволу на його реалізацію, в якому просить накласти арешт на набуту в результаті вчинення кримінального проступку свіжо виловлену рибу виду: карась - 16 шт, сазан - 13 шт, щука - 2, тарань - 422 шт, вилучену в ході огляду місця події за адресою: місто Черкаси, вулиця Дахнівська навпроти насосної станції, мікрорайону Дахнівський.
Накласти арешт на транспортний засіб марки «Дача Доган» державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та заборонити відчуження, розпорядження та/або користування вказаним майном, з метою забезпечення збереження речового доказу. Визначити місцем зберігання вказаного майна територію Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, яке розташоване за адресою: вул. Пастерівська, 104, м. Черкаси.
Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , ключі від транспортного засобу, квитанції обліку добутих (виловлених) водних біоресурсів №22 з надписими, підписом та мокрою печаткою ПП «Інститут з питань іхтіології», 36701986, Україна, м. Черкаси, а також журнал обліку водних біоресурсів № 2, які поміщено до спеціального сейф-пакету № SUD 3087940.
У ході досудового розслідування було встановлено, що 30.03.2022 о 21 годині 49 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: місто Черкаси, вулиця Дахнівська навпроти насосної станції мікрорайону Дахнівський працівниками Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області під час виконання своїх службових обов`язків, а саме чергування на пункті пропуску на блокпосту в місті Черкаси по вулиці Дахнівській, що поблизу бази відпочинку «Селена», було зупинено транспортний засіб марки «Дача Доган» державний номерний знак НОМЕР_1 за кермом якого знаходився громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поруч на передньому кріслі перебував громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час огляду транспортного засобу в багажнику виявлено свіжо виловлену рибу, яка знаходилась в трьох полімерних мішках та двох пластикових ящиках.
По приїзду в складі слідчо-оперативної групи за місцем події було виявлено транспортний засіб марки «Дача Доган» державний номерний знак НОМЕР_1 в багажнику якого було виявлено свіжо виловлену рибу, а саме: карась - 16 шт, сазан - 13 шт, щука - 2, тарань - 422 шт, яка знаходилась в трьох полімерних мішках та двох пластикових ящиках.
В результаті огляду місця події, що за адресою: місто Черкаси, вулиця Дахнівська навпроти насосної станції, мікрорайону Дахнівський виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Дача Доган» державний номерний знак НОМЕР_1 в багажнику якого знаходилась свіжо виловлена риба, а саме: карась -16 шт, сазан - 13 шт, щука - 2, тарань - 422 шт, яка розміщена в трьох полімерних мішках та двох пластикових ящиках. Також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , ключі від транспортного засобу, квитанції обліку добутих (виловлених) водних біоресурсів № 22, журнал обліку водних біоресурсів № 2, які поміщено до спеціального сейф-пакету № SUD 3087940.
31.03.2022 року старшим дізнавачем сектору дізнання Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 , прийнято рішення про визнання речовими доказами 1) свіжо виловленої риби а саме: карась - 16 шт, сазан - 13 шт, щука - 2, тарань - 422 шт, 2) транспортного засобу марки «Дача Доган» державний номерний знак НОМЕР_1 , 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , 4) ключі від транспортного засобу, 5) квитанції обліку добутих (виловлених) водних біоресурсів №22 з надписими, підписом та мокрою печаткою ПП «Інститут з питань іхтіології», 36701986, Україна, м. Черкаси, а також журнал обліку водних біоресурсів № 2.
Приймаючи до уваги те, що вилучена в ході огляду місця події по зазначеному кримінальному провадженню свіжо виловлена риба, а саме карась -16 шт, сазан - 13 шт, щука - 2, тарань - 422 шт, є об`єктом кримінально протиправних дій, а транспортний засіб марки «Дача Доган» державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , ключі від транспортного засобу, квитанції обліку добутих (виловлених) водних біоресурсів №22, а також журнал обліку водних біоресурсів № 2, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виникла необхідність у вилученні вказаного майна, з метою збереження речових доказів, а також застосуванні у подальшому спеціальної конфіскації.
31.03.2022 старший дізнавач СД дізнання Черкаського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Черкаській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся з клопотанням про арешт майна та надання дозволу на його реалізацію.
04.04.2022 слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 винесла ухвалу у справі № 712/2471/22 , провадження № 1-кс/712/1155/22 про повернення вказаного клопотання прокурору Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , з метою усунення недоліків з визначенням строку - сімдесят дві години з моменту отримання ухвали.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.
ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до вимог ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, відповідно до якої застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що автомобіль згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 .
Крім того, ОСОБА_5 пояснив, що працює в ПП «Інститут з питань іхтіології», та на даному підприємстві йому в рахунок заробітної плати була виписана риба, що підтверджується квитанцією. Рибу він поклав у пластикові ящики та мішок у багажник автомобіля. Після роботи був зупинений працівниками поліції. Ніякого незаконного вилову риби ним не здійснювалося.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен врахувати, можливість використання майна як доказу у кримінальному пров адженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказані дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом із цим, стороною обвинувачення не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, а також можливість виконання завдання в кримінальному провадженні, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням та можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.
В супереч вимогам ч. 1 ст. 170 КПК України слідчим в клопотанні не доведено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні предмети є доказом злочину, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (Карабет та інші проти України», «Сізарєв проти України», «Васильчук проти України», «Салахов та Іслямова проти України» зазначав про те, що кожна особа, яка вказує на порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню), повинна мати ефективний засіб правового захисту та необхідні процесуальні гарантії від зловживання з боку представників держави.
Також, Європейський суд з прав людини вважає, що принцип процесуальної рівності сторін як один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище (див. пункт 72 і пункт 74 рішення ЄСПЛ від 7 червня 2001 р. у справі «Кресс проти Франції»).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
Клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно та надання дозволу на його реалізацію залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1