ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1102/22 Справа № 202/3523/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року задоволено клопотання слідчого Третього СВ (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР у м. Краматорську ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) в межах строку досудового розслідування, до 08 вересня 2022 року включно.
Визначено заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 372 150 грн. У разі внесення застави покладено на підозрюваного відповідні процесуальні обов`язки.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує, що відносно ОСОБА_6 відсутня обгрунтована підозра у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки він є членом добровольчого формування територіальної громади, був незаконно мобілізований, незважаючи на відсутність підпису та контракту зарахований до складу в/ч НОМЕР_1 та направлений для проходження служби. Також ОСОБА_6 при ознайомленні з наказом командира ОСОБА_10 не був присутній, що підтверджено показаннями свідків, а після того, як йому повідомили, що він буде відправлений в місце ведення активних бойових дій під м. Попасна, повідомив командиру, що це злочинний наказ, який суперечить Закону України Про основи національного спротиву, а отже виконанню він не підлягає.
Вважає, що заявлені ризики не доведені та є надуманими, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів можливості переховування підозрюваного, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Зазначає, що судом не враховані дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів вказує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, заявлені ризики є доведеними, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

25 липня 2022 року від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а 26 липня 2022 року від голови правління благодійної організації Благодійний фонд Міжнародний рух за права потерпілих внаслідок Російської агресії надійшли заяви про бажання взяти ОСОБА_6 на поруки.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисників, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу наполягали на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді і відсутність підстав для застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України, оскільки даний факт достатньою для вирішення питання про запобіжний захід мірою підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, зокрема: витягом з ЄРДР; витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28 лютого 2022 року № 48, згідно якому на виконання наказу ВГЗСУ від 22 лютого 2022 р. №2 Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб з числа резервістів в особливий період, указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 Про загальну мобілізацію, призвано солдата ОСОБА_6 , 1987 р.н. ВОС-100; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №5 від 28.02.2022, згідно якому солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу стрільцем 1 відділення 1 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915 А, з 28 лютого 2022 року прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою; витягом з бойового наказу №1 від 01.05.2022 згідно якому: завдання 71 ТРО відповідно до рішення командира НОМЕР_2 обр ТРО та отриманого бойового розпорядження від 30.04.2022 №1/дск, НОМЕР_3 об ТРО зайняти оборону по рубежу, начальникам та командирам підрозділів всіх рівнів забезпечити виконання бойового наказу; пояснення ТВО командира НОМЕР_4 роти солдата ОСОБА_13 , протоколами допитів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 26 травня 2022, згідно яким військовослужбовець ОСОБА_6 , проходить службу та входить до 1 відділення 1 взводу 4 роти, був присутній під час зачитування полковником ОСОБА_16 бойового наказу від 01.05.2022 №1, щодо переміщення особового складу батальйону до району оборони південніше АДРЕСА_3 , де розташовувався КСП батальону, втім військослужбовець ОСОБА_6 бойовий наказ командира не виконав.

Також приймається до уваги, що сам ОСОБА_6 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що дійсно відмовився виконувати наказ командира з власних міркувань щодо його незаконності.

З наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування відносно нього на даному етапі кримінального провадження запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується, оскільки наявні в матеріалах докази та показання підозрюваного поза розумним сумнівом свідчать про те, що ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем, в умовах бойового стану відкрито відмовився виконувати бойовий наказ, що відповідає диспозиції ч. 4 ст. 402 КК України, якою передбачена відповідальність за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а отже причетність його до вчинення даного злочину є вірогідною.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
З огляду на викладене не можуть бути прийняті до уваги доводи сторони захисту щодо необгрунтованості підозри ОСОБА_6 , відсутності в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, недоведеності його вини, оскільки вони, за їх сутністю та змістом, підлягають перевірці і оцінці у межах досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.
Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.
У розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Також, в рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Надаючи оцінку можливості цього підозрюваного переховуватись від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо вагома ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_6 зареєстрований АДРЕСА_1 , втім призваний до лав збройних сил Тячівським РТУК та СП Закарпатської області, де намагався стати на військовий облік (а.с. 17), а отже змінив фактичне місце проживання на інше, значно віддалене географічно від місця своєї реєстрації. Наведене дозволяє грунтовно припускати, що підозрюваний є особою мобільною і наявність в нього зареєстрованого місця проживання не зменшує вагомості встановленого щодо нього ризику переховування від слідства. Відомості про наявність в нього роботи або легального джерела доходу відсутні.
Крім того, сутність інкримінованого цьому підозрюваному кримінального правопорушення полягає у порушенні встановленого порядку несення військової служби - відкритій відмові виконати наказ начальника в умовах воєнного стану, що дає підстави грунтовно припускати, що ОСОБА_6 зневажливо ставиться до встановлених правил поведінки і схильний до їх порушення.
Поряд з суворістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі встановлення його винуватості, вказана обставина свідчить про існування і вагомість ризиків вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу на свідків, що надають викривальні показання, і з якими підозрюваний особисто знайомий, оскільки вони є військовослужбовцями тої самої військової частини.
Враховуючи, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато лише 08 липня 2022 року та органу слідства необхідно провести слідчі дії за участю підозрюваного, допитати свідків по справі, провести ряд інших слідчих, розшукових дій, обраний на даній стадії запобіжний є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, та обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що вони є виключно вагомими і виправдовують встановлені обмеження.
У подальшому доцільність тримання цього підозрюваного під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному ранньому етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Наведені захисником доводи не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку із викладеним вище, а також з огляду на те, що вони у сукупності не дають достатніх підстав для застосування до ОСОБА_6 менш обтяжливого запобіжного заходу, в тому числі у вигляді особистого зобов`язання чи поруки, не містять нових відомостей, що мають істотне значення, і в цілому полягають у переоцінці обставин, які були відомі слідчому судді і дістали належну оцінку.
Зважаючи на викладене, колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення клопотань поручителів, що надійшли до суду апеляційної інстанції.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що підозрюваному визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у відповідності до вимог ст. ст. 183,182 КК України через щодо доводи захисту про незастосування більш м`якого запобіжного заходу належить вважати безпідставними.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170,172, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3