КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.03.2022 задоволено клопотання начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене заступником начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки публічного

обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за одержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
ОСОБА_6 взято під варту в залі суду.
Ухвалено обраховувати строк тримання під вартою з 25.03.2022 до 23.05.2022 включно.
Цією ж ухвалою визначено заставу у розмірі 430 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 1 066 830 грн., та покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; не відлучатися за межі Київської області без ________________________________________________________________________________
Справа №757/9505/22-к Слідчий суддя ОСОБА_9
Апеляційне провадження № 11-сс/824/1853/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1
дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності).
Строк дії ухвали слідчого судді та термін дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків визначено до 25.05.2022.
В поряду ст. 206 КПК України зобов`язано адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» провести первинний медичний огляд ОСОБА_6 , у разі виявлення ознак катування забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження та лікування.
Ухвалено скерувати копію ухвали до Державного бюро розслідувань з метою внесення відповідних відомостей за обставинами, повідомленими ОСОБА_6 , щодо застосування до нього катування.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.
Зокрема, апелянт зазначав, що зі змісту протоколу огляду відеозапису від 24.03.2022 неможливо встановити, звідки та яким чином органом досудового розслідування отримано оглянутий носій інформації, яка саме процесуальна дія та ким проводилася, а також неможливо визначити дату відеозапису та осіб, які присутні на ньому. Слідчому судді даний відеозапис органом досудового розслідування не було представлено.
На переконання апелянта, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є недопустимими доказами, оскільки, як убачається зі змісту вказаних протоколів, даним свідкам про участь ОСОБА_6 у діяльності непередбаченого законом збройного формування стало відомо лише зі слів самого підозрюваного. При цьому, слідчим суддею, приймаючи до уваги показання раніше зазначених свідків, не враховано вимоги ст. 97 КПК України, зокрема складність (фактичну неможливість) спростування показань з чужих слів для підозрюваного, як для сторони, проти якої вони спрямовані, та можливість допиту підозрюваного, як особи, яка надала первинні пояснення, а також відсутність інших допустимих доказів, які підтверджують показання свідків з чужих слів.
Крім того, на переконання апелянта, слід вважати недопустимими доказами протоколи впізнання особи за фотознімками за участі свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки причин, за яких дану слідчу дію проведено за відсутності особи, в протоколах впізнання не зазначено. Раніше зазначена слідча дія відбулася 24.03.2022, а вже наступного дня ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру та доставлено його до суду для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, що підтверджує реальну можливість забезпечення присутності останнього для його впізнання.
Посилання слідчого на те, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри підтверджується іншими доказами, які містяться в матеріалах вказаного кримінального провадження, є помилковою, оскільки інші докази в доданих до клопотання матеріалах відсутні.
Крім того, твердження органу досудового розслідування про те, що у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, не відповідають дійсності. Так, ОСОБА_6 з грудня 2014 року постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, останній проживає разом із цивільною дружиною ОСОБА_12 , з якою перебуває у цивільному шлюбі понад 15 років, та прийомною донькою ОСОБА_13 , яка перебуває на його утриманні. Також, підозрюваний має постійне місце роботи, а саме з 01.09.2019 займає посаду заступника директора ТОВ «Андріївська мрія».
Апелянт звертав увагу на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема 16.03.2022 ОСОБА_6 було затримано співробітниками Служби безпеки України та звільнено 22.03.2022, повторно останнього затримано співробітниками Національної поліції України вже 25.03.2022, тобто в період з 22.03.2022 по 25.03.2022 підозрюваний мав можливість виїхати за межі Київської області або будь-яким іншим чином приховати своє місцезнаходження, однак таких дій він не вчиняв, що свідчить про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування.
На думку захисника, посилання сторони обвинувачення на можливість підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є надуманими, оскільки клопотання слідчого не містить відомостей про наявність таких речей та документів, а також враховуючи те, що в період з 22.03.2022 по 25.03.2022 ОСОБА_6 перебував на волі, проте таких дій не вчиняв.
Крім того, слідчим суддею не враховано те, що органом досудового розслідування не надано доказів наявності ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Оскаржувана ухвала, всупереч вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, не містить обґрунтування виключності випадку необхідності визначення застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На переконання захисника, застава у розмірі 430 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 1 066 830 грн., є непомірною для підозрюваного, оскільки він має родину та неповнолітню дитину, яка фактично перебуває на його утриманні.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002098 від 11.10.2021 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 260 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в квітні 2014 року на території Донецької області створено терористичну організацію «Донецька Народна Республіка» з метою вчинення актів тероризму, залякування населення, вбивства громадян, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної обстановки в державі.
З метою забезпечення діяльності терористичної організації «ДНР» на території Донецької області у її структурі створено ряд незаконних збройних формувань, зокрема створено не передбачене законами України збройне формування так зване «Козачий союз «область війська Донського» (скорочена назва - «КСОВД»), яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність, дисципліну, професіоналізм із визначеним механізмом вступу до неї, стійкість, а також озброєння вогнепальною зброєю, вибухівкою та мало тяжке військове озброєння та військову техніку. Також у зазначеному формуванні визначено розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно планів спільних злочинних дій, що полягали в придушенні організованого опору «проукраїнсько» налаштованого населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, нападі на підприємства, установи, організації, громадян. Вказане формування дислокувалось в м. Донецьк.

Так, із появою в Донецькій області у вищезазначений час непередбаченого законом збройного формування так званого «Козачий союз «область війська Донського», ОСОБА_6 , діючи навмисно, з метою участі у його діяльності, будучи достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України, знаходячись на тимчасово окупованій території Донецької області, після співбесіди з невстановленими досудовим розслідуванням «ватажками» незаконного збройного формування «Козачий союз «область війська Донського», ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, а також їх злочинними намірами та планами, спрямованими на вчинення вище зазначених дій, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно вступив до не передбаченого законом України збройного формування «Козачий союз «область війська Донського».

Влітку 2014 року (більш точної дати та часу не встановлено), ОСОБА_6 , разом із іншими особами зі складу НЗФ, будучи одягненим у камуфльований одяг із шевронами так званої «ДНР» та з головними уборами «Папаха», із зброєю у руках, виконував протиправні накази «ватажків» зазначеного формування відповідно до розподіленої йому ролі, а саме перебуваючи на блокпосту за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював контрольно-пропускний режим до закритої території НЗФ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де утримувались незаконно позбавлені волі особи. Та будучи учасником вказаного, спільно з його керівниками виконував функції щодо налагодження фінансово-господарської діяльності на території Донецької області.

Продовжуючи свій злочинний умисел, з грудня 2014 року по теперішній час, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Києві та Київській області, виконуючи протиправні накази «ватажків» зазначеного формування відповідно до розподіленої йому ролі, здійснював розвідувальні дії щодо суспільно-політичної обстановки в державі.

25.03.2022 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 260 КК України.
25.03.2022 начальник відділу Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим заступником начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки публічного

обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за одержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою у арештному домі ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, без права внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.03.2022 задоволено клопотання слідчого, та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
ОСОБА_6 взято під варту в залі суду.
Ухвалено обраховувати строк тримання під вартою з 25.03.2022 до 23.05.2022 включно.
Цією ж ухвалою визначено заставу у розмірі 430 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 1 066 830 грн., та покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; не відлучатися за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності).
Строк дії ухвали слідчого судді та термін дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків визначено до 25.05.2022.
В поряду ст. 206 КПК України зобов`язано адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» провести первинний медичний огляд ОСОБА_6 , у разі виявлення ознак катування забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження та лікування.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.
Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про визначення застави у розмірі 430 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 1 066 830 грн.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності у кримінальному провадженні доказів на підтвердження причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, неналежності та недопустимості як доказів протоколу огляду відеозапису від 24.03.2022, протоколів допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , протоколів впізнання особи за фотознімками за участі свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів вважає передчасними.
Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, вірогідність настання яких, поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є досить високою.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 з грудня 2014 року постійно проживає у належній йому на праві власностіквартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом із цивільною дружиною ОСОБА_12 , з якою перебуває у цивільному шлюбі понад 15 років, та прийомною донькою ОСОБА_13 , яка перебуває на його утриманні, а також про наявність у підозрюваного постійного місця роботи, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Посилання апелянта на непомірність визначеної слідчим суддею застави, є безпідставними, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, майнового та сімейного стану підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава саме у розмірі 430 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 1 066 830 грн. здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.
Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу містить відомості, передбачені ч. 1 ст. 196 КПК України, та відповідає вимогам ст. 372 КПК України, а тому доводи апеляції у цій частині є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2022 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3