Справа №276/1899/21
Провадження № 1-кп/293/186/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження з обвинуваченим ОСОБА_4 та в залі суду в смт Черняхів в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000109 від 16.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженя смт.Володарськ-Волинський Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.152 КК України

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження, внесене 16.07.2021 до ЄРДР за №0000109 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Суд ухвалою від 12.01.2022 задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , строком на 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, тобто по 13.03.2022 включно, без визначення розміру застави. Також суд ухвалою постановив відкласти підготовче судове засідання на 10 год 00 хв 24.01.2022 (а.с. 138-144).

24.01.2022 суд відклав розгляд підготовчого судового засідання на 03.02.2022, у зв`язку з неможливістю доставити обвинуваченого ОСОБА_4 до Черняхівського районного суду Житомирської області, який утримується в слідчому ізоляторі установи виконання покарань №8 м. Житомира за адресою: проспект Незалежності, 172, м. Житомир (а.с.153-154).

03.02.2022 в судовому засіданні суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 03.03.2022 (а.с.167).

Ухвалою від 03.03.2022 суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, тобто по 01.05.2022 включно, без визначення розміру застави. Також суд ухвалою постановив відкласти підготовче судове засідання на 10 год 00 хв 11.04.2022. Зазначена ухвала набрала законнної сили 19 квітня 2022 року.
11.04.2022 судове засідання призначене в режимі дистанційного судового провадження за допомогою відеоконференції з Житомирською установою виконання покарань №8 не відбулося, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 відмовився виходити на зв`язок. Судове засідання відкладено на 10:00 год. 28.04.2022.
26.04.2022 на адресу суду надійшло клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
В обґрунтування доводів щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу прокурор вказав, що ризики визначені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

На думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що підтверджується зібраними у провадженні доказами в їхній сукупності, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Крім того, прокурор в своєму клопотанні вказує, що ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду від 04.08.2021 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, який в подальшому продовжений останній раз ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.03.2022 до 01.05.2022 включно, без визначення розміру застави.

Зазначає, що на даний час ризики, які існували на досудовому слідстві при обранні та продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_4 продовжують існувати. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність останніх, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Зважаючи на введення по всій Україні режиму воєнного стану, територіальну віддаленість суду, приймаючи до уваги також той факт, що право доступу до правосуддя є одним із основоположних прав людини, закріплений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також з метою забезпечення оперативності здійснення кримінального судочинства та необхідності забезпечення безпеки обвинуваченого ОСОБА_6 під час доставки його зі слідчого ізолятору до суду, суд постановив ухвалу від 27.04.2022 про здійснення дистанційного судового провадження, а саме про участь обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відео конференції, призначеному на 28.04.2022.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 був повідомлений про час та місце розгляду зазначеної справи, однак, не з`явився в судове засідання, призначене на 28.04.2022, повідомивши секретаря судового засідання по телефону про неможливість його явки з причин воєнного стану та перебування в м.Дніпрі як переміщеної особи.

З метою не порушення прав обвинуваченого ОСОБА_4 на захист, суд ухвалою від 27.04.2022 доручив Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Житомирській області вирішити питання про призначення захисника для здійснення захисту обвинуваченому ОСОБА_4 щодо здійснення окремої процесуальної дії, а саме: вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підтримав, просив його задовольнити, з підстав викладених у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу. Також надав докази отримання даного клопотання ОСОБА_4 та докази направлення клопотання його захиснику ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , який призначений Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Житомирській області для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в клопотанні прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений в судовому засіданні просив суд відмовити в клопотанні прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт, так як всі ризики його тримання під вартою відпали, вина його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, не доведена та він не має наміру переховуватись від суду.

Потерпіла, її законний представник та захисник в судове засідання не з`явились, на адресу суду надіслали клопотання про розгляд підготовчого судового засідання без їх участі.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, та зважаючи на вимоги кримінально-процесуального законодавства, суд вирішив розгляд даного клопотання проводити без участі потерпілої, її законного представника та захисника та дійшов до наступних висновків.

Так, згідно клопотання прокурора, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), вчиненими повторно, відносно неповнолітньої, тобто у злочині, передбаченому ч.3 ст.152 КК України.

З врахуванням положень чинного КПК України є наявні підстави для розгляду клопотання про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та доведені обставини, викладені у клопотанні, в силу вимог ч.1 ст.194 КПК України, а саме:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину за ч. 3 ст.152 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років;

наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України: переховування обвинуваченого від суду, який усвідомлюючи тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення може переховуватись від суду; незаконного впливу на свідків та потерпілу з метою зміни показів у кримінальному провадженні для побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій. Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано;

наявність можливості щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, так як останній є раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за який відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнився 21.02.2017 року;

встановлені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на переконання суду зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти вказаним вище ризикам.

Згідно з ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, тобто прокурором доведено їх існування, та які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що унеможливлює застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому на думку суду, тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим, суд не може погодитись з доводами обвинуваченого та захисника про відсутність ризиків переховування ОСОБА_4 від суду, так як останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та маючи непогашену судимість, знову вчинив умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, суд знаходить безпідставними і доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність наявності ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Так, сама поведінка підозрюваного свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що, як зазначалось вище останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, в попередньому є неодноразово судимим.

Отже, стороною захисту не надано доказів відсутності існування вищезазначених ризиків.

Суд також погоджується з думкою прокурора про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

Враховуючи, що суд своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 01.05.2022 року, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1ст.177 КПК України.

При цьому, суд вважає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 сімейних зв`язків, постійного місця проживання тощо, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі могли б мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання. Наявність на утриманні неповнолітніх дітей не є переконливим доводом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, не зможе гарантувати, що він не продовжить вчиняти злочини. На думку суду, домашній арешт не є тим запобіжним заходом, який буде стримувати ОСОБА_4 від подальшого вчинення кримінальних правопорушень, який неодноразово судимий, не зважаючи на свій молодий вік.

Разом з тим приписами ч.4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні , зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, проте на даний час розгляд справи не розпочато, вирішується питання призначення до судового розгляду, обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу відмови у продовженні запобіжного заходу, існували і на час обрання запобіжного заходу та були враховані при його обранні, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 194, 314, 316, 331, 376 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, тобто по 26.06.2022 включно, без визначення розміру застави.

Відкласти підготовче судове засідання на 10 год. 11.05.2022 року, в яке викликати учасників кримінального провадження.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про заміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_8