Справа № 761/8738/22
Провадження № 1-кс/761/4965/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника володільця (власника) майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання останнього, подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0007168 від 18.11.2017,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року в рамках кримінального провадження №0007168 від 18.11.2017, а саме в частині такого майна:

1.Напівпричіп марки Merceron, модель M-34SM, тип загальний напівпричіп цистерна-Е 1995 року випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ;
2.Автомобіль марки DAF, модель 95ХF 380, тип загальний вантажний сідловий тягач-Е, 2000 року випуску, червоного кольору, шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

У клопотанні адвокат ОСОБА_4 зазначає, що відпала потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки з моменту накладення арешту на відповідне майно органом досудового розслідування не здобуто додаткових доказів, які б безсумнівно свідчили про причетність добросовісного набувача ( ОСОБА_5 ) до даного кримінального правопорушення. При цьому подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження порушує конституційні права власника такого майна, у зв`язку з чим, заявник просить скасувати такий арешт.

У судовому засіданні представник володільця (власника) майна адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення даного клопотання.
Заслухавши думку учасників процесу, проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007168 від 18.11.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема за фактом заволодіння невстановленою особою шляхом обману рухомим майном ОСОБА_6 , яке перебувало у заставі в ПАТ «УКРІНКОМ».
При цьому в рамках згаданого кримінального провадження ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року з метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт на окреме майно, зокрема:

1.Напівпричіп марки Merceron, модель M-34SM, д.н. НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_1 , тип - загальний напівпричіп н/пр-паливоцистерна Е, 1995 року випуску, колір білий;

2.Автомобіль вантажний DAF, модель 95ХF 380, д.н. НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_3 , тип загальний вантажний сідловий тягач-Е, 2000 р.в., колір червоний.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Враховуючи, що слідчим не надано суду жодних додаткових доказів, що арештоване майно набуто володільцем (власником) ОСОБА_5 протиправним шляхом, має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідає ст. 98 КПК України, а отже, враховуючи принцип змагальності сторін (ст. 22 КПК України), слідчий суддя вважає встановленим, що таких доказів за період з моменту накладення арешту (14 грудня 2017 року) не здобуто, віднесення арештованого майна до такого, що відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України, має сумнівний характер, а відтак і застосування відповідних процесуальних заходів забезпечення щодо володільця (власника) майна ОСОБА_5 у вигляді арешту майна, на поточний момент є безпідставним.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що володільцю (власнику) майна ОСОБА_5 про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не повідомлено.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя вважає, що подальше накладення арешту на зазначене майно порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Згідно вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна, яке є предметом клопотання, на даний час є необґрунтованими, а відтак, арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0007168 від 18.11.2017 задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року в рамках кримінального провадження №0007168 від 18.11.2017, в частині такого майна:

1.Напівпричіп марки Merceron, модель M-34SM, д.н. НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_1 , тип - загальний напівпричіп н/пр-паливоцистерна Е, 1995 року випуску, колір білий;

2.Автомобіль вантажний DAF, модель 95ХF 380, д.н. НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_3 , тип загальний вантажний сідловий тягач-Е, 2000 р.в., колір червоний.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1