Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1628/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 травня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.07.2022 року включно.

в с т а н о в и л а:

На розгляді Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування зазначив, що продовжують існувати ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що обвинувачений, може ухилятися від суду, з метою уникнення покарання за вчинене, впливати на потерпілого ОСОБА_9 , свідків, які не допитані, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому відсутні підстави для обрання іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 травня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 липня 2022року включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПІК України, а саме може переховуватися від суду, вливати на свідків, які не допитані. Окрім того, з`явилися нові - пов`язані з російською агресією, які значно обмежують можливості виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На вказане рішення захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2022 року. Постановити нове рішення яким застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконна та постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що сторона обвинувачення жодним чином не підтверджує ті ризики, на які вона посилається, як на підстави продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях і своїй суб`єктивній точці зору, що є порушенням норм кримінального законодавства та є не припустимим не тільки з точки зору національних норм, а й міжнародного законодавства.

Посилається на те, що конкретних фактів та доказів для того, щоб не тільки продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а й взагалі його застосовувати, надано не було.

Вказує, що ОСОБА_7 та всіма іншими учасниками кримінального провадження дані усі необхідні пояснення. Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту являється ймовірним, адже обвинувачений ОСОБА_7 все одно буде залишатися під контролем відповідних органів, крім того на нього будуть покладені певні обов`язки, які будуть стимулювати його законослухняне життя.

Зазначає, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не виправдане тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт тримання ОСОБА_7 під вартою суперечить Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України та іншим законодавчим актам України.

Посилається на те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 за період перебування останнього в СІЗО значно погіршився, що становить суттєву загрозу для його життя. Обвинувачений являється інвалідом III групи в наслідок захворювання серця, що знову ж таки підтверджує той факт, що останньому потрібне постійне медекаментозне лікування та медичний догляд.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки в місці свого постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, жодного разу не притягався не тільки до кримінальної відповідальності, а й ним не було вчинено жодного адміністративного правопорушення за яке її можна було б притягнути до відповідальності.

Застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дало б можливість останньому влаштуватися на роботу, щоб матеріально забезпечувати себе.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечила щодо задоволення апеляційної скарги просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 03.05.2022 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні як прокурора, так і сторони захисту доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, потерпілого та представника потерпілого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість та обсяг обвинувачення, оскільки «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років, або довічним позбавленням волі, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки розгляд кримінального провадження ще триває, недопитані свідки по справі.

Вказані обставини свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки на думку колегії суддів, також не можуть бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від суду, подальшого можливого покарання.

Крім того, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких від обвинувачується додатково свідчить про те, що в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є неможливим.

Посилання апелянта на те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який являється інвалідом III групи за період перебування його в СІЗО погіршився та становить суттєву загрозу для його життя, апеляційний суд визнає безпідставними.

Як вбачається з оскаржуваного рішення вказаний довід був предметом судового розгляду судом першої інстанції та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО, з чим погоджується й апеляційний суд.

Суд, розглядаючи заявлені клопотання, взяв до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, характер вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, наслідки вчинення протиправних діянь та дійшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та є правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначивши, що ризики, які були підставою щодо обрання міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та продовження даного заходу не змінились та не відпали.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, підстав для зміни запобіжного заходу апеляційний суд на даний час не вбачає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 травня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.07.2022 року включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: