КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
23 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2022 року,
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.08.2018.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що вказана ухвала винесена з порушенням чинного законодавства, а саме ст. 81 КК України. Дане рішення вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку із неправильним застосуванням норм законодавства.
Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження в межах поданої апеляції, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Мотиви апеляційного суду.
Насамперед слід зазначити, що суд апеляційної інстанції вжив всі необхідні заходи для забезпечення явки сторін у судове засідання. Жодних заяв, клопотання про відкладення справи від сторін не надходило. Питання про особисту участь у судовому засіданні апелянт в апеляційній скарзі не ставить, а отже суд приходить до висновку про можливий розгляд апеляційної скарги за відсутності останнього.
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 190 КК України строком на 02 (два) роки; за ч. 2 ст. 185 КК України строком на 03 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого більш суворим у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2017 за ч. 2 ст. 186 КК України, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п'ять) років 03 (три) місяці.

З 25 жовтня 2018 року засуджений відбував міру покарання в Державній установі "Райківська виправна колонія №73", де характеризувався негативно, мав 01 (одне) стягнення, заохочень не мав.

06 лютого 2019 року засуджений ОСОБА_5 прибув до Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35".

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття основного покарання у виді позбавлення волі. Своє клопотання мотивує тим, що характеризується він позитивно, працевлаштований, отримує заробітну плату, має ряд заохочень.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Перевіривши доводи поданої засудженим ОСОБА_5 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст. 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки, з огляду на наступне.

Щодо суті апеляційних вимог, то суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Положеннями ч. 2 ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м?яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, згідно довідки заохочень та стягнень, засуджений ОСОБА_5 має 07 (сім) дисциплінарних стягнень та 08 (вісім) заохочень. (а.с. 11).

Крім того, апеляційним судом встановлено, що до засудженого ОСОБА_5 судом вже неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, під час яких останній вчинив нові тяжкі злочини, тобто на шлях виправлення апелянт не став.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно дослідив у судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, врахував всі обставини, в тому числі і ті на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, перевірив його особу та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, з чим також погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 537 КПК України, колегія суддів, ?
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2022 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3