Провадження № 1-кс/522/5240/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2022 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання дізнавача СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене із прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000762 від 29.08.2022 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

З клопотання слідчого вбачається, що відділом поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000762 від 29.08.2022 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29.08.2022 до відділу поліції №2 Одеського районного управління No1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» про те, що 29.08.2022 року, близько о 20:40 год., за адресою м. Одеса, провулок Газовий, 2, було помічено невідому жінку, у якої було виявлено два зіп-пакети з речовиною невідомого походження.

По приїзду СОГ за адресою: м. Одеса, провулок Газовий, 2, було виявлено ОСОБА_4 , у якої під час обшуку було вилучено два зіп-пакети з кристалічною речовиною біло-рожевого кольору до спеціального сейф-пакету НПУ SUD 1120925для подальшого направлення на експертизу. (ЖЄО 21493)

Накладення арешту на предмет необхідний для забезпечення збереження речового доказу, який може бути використаний для встановлення обставин по кримінальному провадженню, для запобіганню ризиків його втрати та знищення, а також для проведення експертного висновку.

В судове засідання учасники кримінального провадження не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КК України, в клопотанні ставиться питання про розгляд клопотання про арешт майна без виклику особи, яка є його власником, з метою забезпечення арешту майна.

Матеріали справи містять клопотання дізнавача щодо вирішення питання про арешт майна за його відсутності.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власника майна.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя враховує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Положення зазначених вище норм КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Так, клопотання про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
У клопотанні належним чином розкрито відношення майна до предмету кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна, як речового доказу, є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тобто, вказане майно у клопотанні визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Таким чином, з клопотання та наданих до нього матеріалів вбачається, що арешт необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використаний для встановлення обставин по кримінальному провадженню, а також арешт необхідний для запобіганню ризиків його втрати та знищення.
Крім того, слідчим суддею встановлено, що арешт речей необхідний для забезпечення провадження експертних досліджень.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на вилучене майно для забезпечення збереження речового доказу, так як воно може зберігати докази, необхідні для встановлення обставин кримінального провадження, знаходять своє підтвердження, арешт необхідний для запобіганню ризиків його втрати та знищення.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим вищезазначеними нормами закону, оскільки у випадку втрати та знищення майнаможуть настати негативні наслідки.

На думку слідчого судді, з урахуванням конкретних обставин справи, для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням ст. 2 КПК України.

При таких обставинах, слідчий суддя приходить до висновку, що органами досудового розслідування надано достатньо доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно є речовим доказом кримінального правопорушення, в зв`язку з чим необхідно накласти арешт на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобіганню ризиків його втрати та знищення, а також з метою проведення експертних досліджень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене із прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000762 від 29.08.2022 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна, задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке було виявлене та вилучене 29.08.2022 року під час обшуку ОСОБА_4 за адресою: м. Одеса, провулок Газовий, біля буд. 2, а саме на два зіп-пакети з кристалічною речовиною біло-рожевого кольору, які були поміщені до спеціального пакету НПУ SPS 1120925.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: