Справа № 349/943/18
Провадження № 11-кп/4808/306/22
Категорія ст. 121 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у кримінальному провадженні №0000087 апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_8 на вирок Рогатинського районного суду від 9.05.2022 та ухвалу Рогатинського районного суду від 8.06.2022 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого
засуджено за ст. 119 ч. 1 КК України до обмеження волі на три роки.

Строк відбування покарання обчислюватиметься йому з часу прибуття до місця відбування покарання після набрання вироком законної сили.
У строк відбуття покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 25 квітня 2018 року по 03 липня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні ув`язнення.
Запобіжний захід для ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - заставу.
Ухвалою цього ж суду від 8.06.2022 року виправлено описку у резолютивній частині вироку від 9.05.2022 року про засудження ОСОБА_7 за ст. 121 ч. 2 КК України і вказано, що після четвертого абзацу резолютивної частини вироку слід зазначити стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3296 грн матеріальної шкоди і 50 000 грн моральної шкоди.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.
22 квітня 2018 року біля 17 год 30 хв. ОСОБА_7 разом з знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 після закінчення футбольного матчу вживали спиртні напої в Колоколинській загальноосвітньої школі, після чого перейшли до сільського магазину. У цей час до них підійшов ОСОБА_17 , який без будь-якої на те причини наніс ОСОБА_7 один удар ногою в область спини. Будучи обуреним його поведінкою, ОСОБА_7 на підставі раптово виниклих неприязних відносин, наніс йому кілька ударів руками в область тулуба. Від цих ударів ОСОБА_17 впав на землю, після чого ОСОБА_7 був відтягнутий від потерпілого ОСОБА_11 . Через кілька хвилин ОСОБА_17 повторно підійшов до ОСОБА_7 , виражався в його сторону нецензурними словами, схопив за одяг і штовхав. ОСОБА_7 у відповідь наніс ОСОБА_17 удари по різних ділянках тіла. Під час бійки обоє впали на землю, продовжували наносити один одному удари по різних ділянках тіла. Після цього їх розборонили. ОСОБА_17 сів у машину до ОСОБА_14 , який відвіз його додому. 23 квітня 2018 року біля 05 год мати ОСОБА_17 виявила сина у ліжку без свідомості. Каретою швидкої допомоги ОСОБА_17 о 09 год. було доставлено до Рогатинської ЦРЛ, звідти госпіталізовано до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 год. 30 хв. потерпілий ОСОБА_17 помер внаслідок закритої черепно-мозкової травми. В апеляційних скаргах:
-прокурор стверджує, що судом незаконно та необґрунтовано з власної ініціативи перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України. Стверджує, що вина ОСОБА_7 в повній мірі доводиться доказами, які суд не взяв до уваги та не надав їм правильної оцінки під час розгляду справи. Визначаючи спрямованість умислу ОСОБА_7 при спричинення тілесних ушкоджень потерпілому суд не врахував обстановку, в якій були нанесені удари, місце події, спосіб нанесення та кількість ударів. Неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, внаслідок м`якості. Судом не врахована суспільна небезпека злочину, те що він відноситься до категорії тяжких. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
-захисник ОСОБА_18 , вважає вирок та ухвалу суду незаконними. Суд при перекваліфікації діяння ОСОБА_7 з ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України, констатував, що потерпілий по зросту та вазі переважав обвинуваченого в силі, а тому нанесені ОСОБА_7 удари не могли завдати потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, тому в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч. 1 КК України. Зазначає, що висновок експерта № 35 від 04 червня 2018 року є неналежним і недопустимим доказом, оскільки він є неповним та суперечливим. Первинна медична документація у справі не досліджувалась взагалі. Але під час допиту свідка ОСОБА_19 було встановлено, що потерпілий ОСОБА_17 напередодні події 22.04.2018 року, виконував на городі односельчанки ОСОБА_20 сільськогосподарські роботи і коли знімав металічну конструкцію, вона йому впала на голову, це підтвердила і сама ОСОБА_20 . Також, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 дали показання, що потерпілий ОСОБА_21 двічі затіював конфлікт з ОСОБА_22 , під час якого наносив йому удари, а ОСОБА_22 у відповідь захищався, однак вказані обставини у вироку суду не відображені. На думку захисника, хоча суд констатує, що нанесені ОСОБА_7 удари не могли завдати потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а отже і смерть потерпілого ОСОБА_21 від дій ОСОБА_22 , який захищався від його протиправних посягань, не могла наступити. Що стосується матеріалів справи, які досліджувались в судовому засіданні (висновки судово-імунологічних, медико-криміналістичних експертиз, протоколу слідчого експерименту), то такі жодним чином у вироку суду не описані, як докази, що свідчить про неповноту та необ`єктивність судового розгляду. Просить вирок суду скасувати, ухвалити щодо ОСОБА_7 виправдувальний вирок.
Також, захисник оспорює законність ухвали суду про виправлення описки, допущену в резолютивній частині вироку про задоволення цивільного позову потерпілої. Вважає, недопустимим таке порушення, оскільки це погіршує становище засудженого, а виправлення описки у вироку допускається, якщо це не стосується зміни суті судових рішень. Натомість вирішення питання щодо допущених судом порушень при призначенні покарання та вирішення цивільного позову віднесено до компетенції суду апеляційної інстанції і такі порушення не є опискою. Крім того, вказується, що ОСОБА_7 обвинувачується за ст. 119 ч.2 КК України, в той час як за вироком він засуджений за ст. 119 ч. 1 КК України. Просить ухвалу суду про виправлення описки скасувати.

Апеляційний розгляд провадження проведено без сторони потерпілих через їх неявку.

В апеляційній інстанції:

- захисник ОСОБА_18 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану захисником апеляцію, просять її задовольнити в повному обсязі, вирок суду та ухвалу скасувати з наведених в апеляції підстав; апеляцію прокурора відхилити;

- прокурор підтримала доводи апеляції прокурора, просить її задовольнити; основні доводи апеляції захисника заперечила.

З`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, проаналізувавши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до часткового задоволення, вирок суду та ухвала скасуванню з призначенням нового судового розгляду з таких підстав.

Вирок суду відповідно до ст. 370 КПК України має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим, він не може містити суперечливі й сумнівні дані. Оскаржені вирок та ухвала суду вказаним вимогам закону не відповідають, тому підлягають скасуванню.

Згідно ст. 415 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду внаслідок виявлених істотних процесуальних порушень, які перешкодили постановити законне й обґрунтоване рішення.

Вирок суду не може залишатися в силі через істотне порушення вимог ст. 374 КПК України щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. В цій частині мотивувального висновку суд описав хід подій, сутички між обвинуваченим та потерпілим, але з цього опису не вбачається направленість умислу ОСОБА_7 , не зазначено форму вини, не конкретизовано в чому проявилась необережність його дій щодо необережного вбивства. Тому залишаються сумніви в обґрунтованості висновку суду про доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого. Тому в цій частині апеляція прокурора заслуговує на увагу, оскільки сумніви щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого залишилися, які при новому судовому розгляді слід ретельно дослідити й з`ясувати і ухвалити обґрунтоване й вмотивоване рішення. При цьому слід враховувати конституційну норму про те, що всі сумніви у справі мають трактуватися на користь обвинуваченого.

При наведенні мотивів перекваліфікації дій обвинуваченого з заподіяння тяжких тілесних ушкоджень на необережне вбивство суд зробив висновок про те, що ОСОБА_7 не міг своїми ударами завдати потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Такий висновок суду істотно суперечить наступному його висновку про доведеність вини обвинуваченого у вбивстві потерпілого з необережності, тобто він все таки помер від тяжких тілесних ушкоджень. В такому випадку залишається під сумнівом хто ці ушкодження потерпілому заподіяв, чи він їх отримав від ударів обвинуваченого по голові чи від його удару до землі при падінні. Ці обставини чітко не розмежовані, а вони мають істотне значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого.
У вироку немає оцінки доводів захисту про те, що на травму потерпілого могла вплинути ситуація напередодні з падінням на його голову металевої колісниці, що також може мати певне значення для правильного вирішення кримінального провадження.
Не позбавлені правового змісту твердження захисника, що суд неправомірно вирішив долю цивільного позову ухвалою про виправлення описки в резолютивній частині вироку. Згідно вимог ст. 379 КПК України це не є виправлення описки, а усунення судом своєї помилки в частині вирішення долі цивільного позову, яку може виправляти лише суд вищестоящої інстанції. Тому ухвалу суду слід скасувати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до часткового задоволення, вирок та ухвалу суду слід скасувати із направленням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 415, 419 КПК України, колегіясуддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, вирок Рогатинського районного суду від 9.05.2022 року та ухвалу того ж суду від 8.06.2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4