ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1592/22 Справа № 208/2651/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
обвинувачениху вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,
В с т а н о в и л а:

Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, врахувавши тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та стадію розгляду провадження, посилався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, не припинили існувати.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків. Так, адвокат зазначає, що ризик впливу на учасників провадження відсутній, оскільки наразі судом допитано всіх заявлених обвинуваченням свідків, потерпілого та досліджено матеріали досудового розслідування. До того ж, згідно з показаннями останніх, з заявами про здійснення тиску вони не звертались. Поряд із цим, адвокат звертає увагу на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою, а саме протягом 2 років 8 місяців. Захисник зазначає, що обвинувачений має дружину, малолітнього сина та матір, що потребують піклування, а тому міцні соціальні зв`язки з урахуванням воєнного стану забезпечать належну процесуальну поведінку останнього. Окрім цього, обвинувачений має намір вступити до лав територіальної оборони, про що склав заяви, які направив до міської ради. Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то його захисник також вважає недоведеним, оскільки воєнні дії виключають виїзд останнього з країни, а чисельна кількість блокпостів перешкоджає його вільному пересуванню. Захисник зауважує, що ОСОБА_7 працює тренером, є кандидатом в майстри спорту, позитивно характеризується, набув навичок самозахисту та надання медичної допомоги після проходження навчання, а тому може бути корисним під час захисту держави. Серед іншого, адвокат зазначає, що судом дотепер не допитано свідків захисту та при цьому звертає увагу на неповноту досудового розслідування, під час проведення якого не було перевірено алібі обвинувачених, на наявність якого вказує локація мобільних телефонів останніх під час скоєння злочину. Разом із цим, судом не надана оцінка й висновкам експертиз, які не доводять причетність ОСОБА_7 до злочину. До того ж, суд не врахував, що згідно з долученими до клопотання протоколами допитів свідків, опис особи, яка вчинила злочин відрізняється від статури ОСОБА_7 , а 4 допитані судом свідки захисту підтвердили алібі обвинуваченого. Також захисник вказує на порушення строків вручення клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Серед іншого, адвокат вважає, що суд безпідставно не визначив розмір застави та не обґрунтував неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений вказує на незаконність його затримання, проведення слідчих дій без участі захисника та з істотним порушенням вимог КПК України. ОСОБА_6 вважає, що його вину не було доведено обвинуваченням та матеріали провадження взагалі не містять доказів його причетності до злочину. При цьому, суд проігнорував клопотання про визнання доказів обвинувачення недопустимими через порушення його прав при їх збиранні та залишив поза увагою докази захисту, які вказують на його алібі. На переконання обвинуваченого, суд безпідставно при продовженні строку тримання під вартою покладається лише на тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників та обвинувачених, які апеляційні скарги підтримали, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 10 травня 2022 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
останніх.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання останніх під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та належно з`ясував обставини, які мають значення при розгляді клопотання.
Вирішуючи питання продовження строку застосування раніше обраного запобіжного заходу, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими, особи обвинувачених та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останніх та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Твердження захисту про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обставини провадження та стадію розгляду провадження беззаперечно вказує на їх існування.
Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини в даному випадку не можуть бути стримуючим фактором належної процесуальної поведінки останнього.
Доводи захисника про намір ОСОБА_7 вступу до територіальної оборони суд розцінює критично, оскільки перебування на свободі обвинуваченого в умовах воєнного стану може лише посилити встановлені судом ризики, беручи до уваги тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 .
Щодо доводів захисту про необґрунтованість обвинувачення, про що свідчать досліджені судом докази, то вони є безпідставними.
Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.
Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.
Що стосується доводів захисту про те, що суд не визначив заставу, то їх суд також розцінює як необґрунтовані.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.
Обґрунтовуючи неможливість визначення застави, суд керувався саме положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, навівши мотиви свого рішення в ухвалі, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Враховуючи тяжкість злочину, обставини його вчинення та встановлені судом ризики підстави для визначення обвинуваченим застави на переконання колегії суддів відсутні.
Доводи захисту про порушення строків вручення клопотання суд не приймає до уваги, оскільки наведені обставини підстав для скасування ухвали не дають.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
При цьому, колегія суддів хоча і погоджується з необхідністю подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , проте звертає увагу суду першої інстанції на тривалий строк ув`язнення останніх.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4