У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 211 000 800 018 22 від 13 липня 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21.10.2021 ОСОБА_6 засуджено за 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину, та виконає покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

У провадженні вирішена доля речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 12.07.2021, приблизно о 14 год. 30 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, б. 1, проник до салону автомобіля марки Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , завдавши потерпілому матеріальну шкоду на суму 5.111,00 гривень.

Так, ОСОБА_6 12.07.2021, приблизно о 14 год. 30 хв., перебуваючи у власних справах у Святошинському районі м. Києва, проходячи вздовж зупинки громадського транспорту, що по вул. Гната Юри, б. 1, в м. Києві, звернув увагу на припаркований вздовж дороги автомобіль марки Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, переднє водійське вікно якого було не до кінця закрите.

При цьому, на передньому водійському сидінні у вказаному автомобілі лежав мобільний телефон марки Honor 8X, синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 .

ОСОБА_6 , в свою чергу, розуміючи, що власник автомобіля марки Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відсутній, не маючи при цьому постійного місця роботи та джерел заробітку, вирішив покращити своє матеріальне становище шляхом вчинення злочину корисливого характеру.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майно, ОСОБА_6 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до водійських дверей автомобіля марки Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, своєю лівою ногою став на переднє ліве колесо автомобіля, підтягнувся та рукою проник до салону даного автомобіля, звідки з водійського сидіння таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мобільний телефон марки Honor 8X, синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , вартістю 5.111,00 грн., завдавши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таємно викравши чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , з місця вчинення злочину втік, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_6 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21.10.2021 стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а в решті вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 стверджує, що місцевий суд в оскаржуваному вироку незаконно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з умовою не вчинення протягом іспитового строку виключно злочинів, хоча застосоване законодавцем у ч. 3 ст. 75 КК України поняття кримінальне правопорушення є ширшим за злочин, оскільки включає також і кримінальні проступки.
А тому, на переконання заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , внаслідок такої помилки місцевого суду, становище обвинуваченого було незаконно покращено, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Крім того, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 вказує, що судом першої інстанції штучно і незаконно звужені умови звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання. При цьому, умови звільнення від відбування покарання мають суттєве значення для обвинуваченого. Фактично, такі умови є елементом самого покарання, оскільки вони нерозривно поєднанні одне з одним та перебувають у взаємній залежності. Розширення підстав для скасування рішення про звільнення від відбування призначеного покарання погіршує становище обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Неявка потерпілого в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене, зокрема, згідно з нормами матеріального права.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів бере до уваги таке.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при призначенні покарання дотримані і ОСОБА_6 призначено за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у межах санкції, встановленої даним матеріальним законом, у виді 3 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України, - правильність чого в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується.

Між тим, при звільненні ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку не було дотримано положень ч. 3 ст. 75 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та застосована умова, яка не передбачена законом, а саме, якщо ОСОБА_6 протягом встановленого іспитового строку, зокрема, не вчинить нового злочину, замість кримінального правопорушення, поняття якого є ширшим за визначенням ст. 12 КК України і включає в себе не тільки вчинення злочину, а й проступку.

Отже, доводи першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 в частині неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в указаній частині, колегія суддів вважає слушними, однак, на переконання колегії суддів, наведена прокурором невідповідність рішення суду чинній редакції ст. 75 КК України підлягає виправленню судом апеляційної інстанції не шляхом скасування вироку суду з ухваленням нового вироку, а шляхом його зміни, з викладенням вироку в цій частині в наступній редакції: на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, без вказівки умови такого звільнення, що не є обов?язковою для однозначного тлумачення застосування такої умови при виконанні вироку суду.

За викладеним, апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 211 000 800 018 22 від 13 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України змінити в частині застосування ст. 75 КК України, виклавши в наступній редакції: На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3