Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа №490/1388/22-к
УХВАЛА
23березня 2022 року. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. начальника СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, з середньою технічною освітою, заміжньою, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання т.в.о. начальника СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В поданому клопотанні слідчий зазначив, що у лютому 2014 року представники влади Російської Федерації (далі РФ), її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, шляхом вчинення дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Гельсінського Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували, розв`язали і почали ведення агресивної війни проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь, здійснили тимчасову окупацію вказаної території.

У березні-квітні 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, на території Донецької і Луганської областей, шляхом об`єднання терористичних груп, що діяли на території окремих районів вказаних областей, у стійке об`єднання трьох і більше осіб з чітким розподілом функцій, встановленням правил поведінки, обов`язкових для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, утворено злочинні організації «Донецька Народна Республіка» та «Луганська Народна Республіка», що відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними.

За зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу Російську Федерацію визнано державою-агресором, що затверджено Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, та Заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», що затверджено Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.

У світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977року, одним із наслідків збройної агресії Російської Федерації, розпочатої проти України в 2014 році, стала тимчасова окупація частини території України.

При цьому вказано, що планування, фінансування та реалізація Російською Федерацією військової агресії проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, Федеральної служби безпеки Російської Федерації (далі ФСБ РФ), Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГРУ ГШ ЗС РФ), найманців, осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку 2020 року (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено) громадянка України ОСОБА_6 , не сприймаючи державну владу в Україні та сповідуючи ідеї проросійської спрямованості, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, з метою ведення підривної діяльності проти України, діючи умисно, вступила у злочинну змову із представником іноземної організації ГРУ ГШ ЗС РФ, а саме громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (матеріали кримінального провадження щодо якого на даний час розглядаються по суті Центральним районним судом м. Миколаєва), з метою надання допомоги РФ та її організаціям в проведенні підривної діяльності проти України, а також надавала згаданому представнику іноземної організації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом збирання та передачі відомостей військового, політичного, соціально-економічного характеру на території України, зокрема в м. Миколаєві.

Так, встановлено, що ОСОБА_7 , надавши восени 2016 року (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено) згоду співробітнику ГРУ ГШ ЗС РФ на допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, з вересня 2019 року, переїхавши на проживання до РФ, отримав завдання щодо здійснення розвідувальної діяльності проти України, в тому числі шляхом побудови агентурної мережі з числа проросійських налаштованих громадян України, військовослужбовців ЗС України тощо, їх залученням до збирання та передачі інформації військового, політичного, соціально-економічного характеру на території України, зокрема в м. Миколаєві та на території проведення Антитерористичної операції/Операції об`єднаних сил.

На початку 2020 року (точної дати органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 , який обрав собі псевдонім « ОСОБА_8 », діючи на виконання завдань ІНФОРМАЦІЯ_3 , використовуючи програму для обміну миттєвими повідомленнями через мережу Інтернет «Telegram», запропонував ОСОБА_6 , будучи в силу попереднього знайомства з нею обізнаним в її проросійських та антиукраїнських поглядах, збирати та надавати йому інформацію щодо Миколаївського регіону, а саме місцезнаходження громадських організацій, сил територіальної оборони, їх поточної діяльності, інших осіб, які мають антиукраїнські погляди, для можливості їх залучення до аналогічної діяльності, тощо.

В свою чергу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що починаючи з 2014 року, в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, її розвідувальні органи та спеціальні служби ведуть проти України розвідувальну та підривну діяльність, передбачаючи, що її дії можуть завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та інформаційній безпеці України та бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, на початку 2020 року (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено), надала добровільну згоду на надання допомоги представнику вказаної іноземній організації на негласній основі та в цілях конспірації обрала собі псевдоніми «Кира» і «Тина».

Так, 18.07.2021 року ОСОБА_7 , діючи як представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , використовуючи заздалегідь обумовлений канал зв`язку, а саме програму для обміну миттєвими повідомленнями через мережу Інтернет «Telegram», використовуючи псевдонім « ОСОБА_8 », поставив ОСОБА_6 завдання щодо збору та передачі йому інформації про наявні в регіоні націоналістичні організації, їх місце перебування, списки, тощо; осіб з числа керівників установ, підприємств, організацій, в т.ч. комерційних структур, які у випадку зміни влади на російську, зможуть очолити регіон; осіб, які зможуть організувати та взяти участь у масових заходах на підтримку нової російської влади, тощо.

В свою чергу ОСОБА_6 , погодившись на виконання вказаного завдання, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з ідеологічних мотивів, усвідомлюючи, що виконує завдання представника іноземної організації, а відповідно і суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи цілі та завдання представника РФ щодо завдання шкоди інтересам Україні, у період з 18.07.2021 по 11.01.2022, з використанням заздалегідь обумовленого способу зв`язку з ОСОБА_7 , а саме програму для обміну миттєвими повідомленнями через мережу Інтернет «Telegram», надсилала представнику зазначеної іноземної організації інформацію щодо суспільно-політичної обстановки у м. Миколаєві та в цілому по Україні, отриману нею з різних спільнот антиукраїнської спрямованості, в яких фальсифікується історія українських етнічних земель та Українських державних утворень, присвоюється досягнення українців у різних галузях знань та культури іншими народам, зокрема РФ, поширюється антиукраїнська пропаганда та заклики до приєднання частин територій України до РФ, сепаратизм та колабораціонізм, тощо, а також щодо відомих та впливових осіб Миколаївського регіону.

Окрім цього, 11.01.2022, ОСОБА_7 , продовжуючи діяти як представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , використовуючи вище обумовлений канал зв`язку, а саме програму для обміну миттєвими повідомленнями через мережу Інтернет «Telegram», використовуючи псевдонім « ОСОБА_8 », повторно поставив ОСОБА_6 завдання щодо збору та передачі йому інформації, а саме щодо всіх військових частин ЗС України, які дислокуються на території Миколаєва та області, підрозділів територіальної оборони ЗС України та націоналістичних організацій регіону.

Погодившись на виконання вказаного повторного завдання представника іноземної держави, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з ідеологічних мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи цілі та завдання представника РФ щодо завдання шкоди інтересам Україні, ОСОБА_6 , у період з 11.01.2022 та щонайменше до 16.01.2022, з використанням вищеописаного заздалегідь обумовленого способу зв`язку з ОСОБА_7 , а саме програми для обміну миттєвими повідомленнями через мережу Інтернет «Telegram», надсилала йому інформацію щодо даних та місця знаходження представництв політичних партій України в м. Миколаєві, переліку військових комісаріатів, деяких з військових частин в м. Миколаєва з їхнім місцезнаходженням, інформацію щодо штабу територіальної оборони ЗС України з фотозображеннями окремих її учасників, щодо місця розташування військово-морської бази ЗС України в АДРЕСА_2 , тощо.

24 лютого 2022 року президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на всю територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, представники спеціальних служб РФ та інші незаконні збройні формування, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію України через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Харківській, Київській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року Російська Федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, у період з 24.02.2022 по даний час ЗС РФ та інші спеціальні органи вказаної держави агресора за результатами ведення агресивної війни проти України тимчасово змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме анексували, частину території України Миколаївської, Херсонської, Київської, Сумської, Харківської областей, де, з залученням проросійськи налаштованих місцевих жителів - громадян України, намагаються закріпити та легалізувати владу РФ, шляхом створення так званих «народних республік».

Крім цього встановлено, що 24 лютого 2022 року, за результатами вищевказаних умисних злочинних дій збройних сил Російської Федерації проти основ національної безпеки України з застосуванням невстановленої на даний час зброї різного зразку та калібрів, в т.ч. ракетного озброєння, було майже повністю зруйновано об`єкти Південної військово-морської бази - 29-того дивізіону надводних кораблів, розташованого в АДРЕСА_2 (в/ч НОМЕР_1 ) та рухоме і нерухоме майно цивільного населення, розташованого поруч з базою, в результаті чого загинули щонайменше 19 громадян України.

Враховуючи вищевикладене, а також ведення, починаючи з 2014 року, збройними силами РФ та іншими спеціальними службами, зокрема ГРУ ГШ ЗС РФ, агресивної війни проти України, з використанням осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків, анексування частин територій України, тощо, передача іноземній державі, зокрема Російській Федерації, або їх представникам інформації військового, політичного, соціально-економічного характеру шкодить суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та інформаційній безпеці України.

За наявності достатніх підстав, 22.03.2022 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, уродженці м. Миколаїв, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти поданого клопотання заперечував, вказав, що підозра є необґрунтованою оскільки в її основу покладені припущення, а не фактичні обставини.

Підозрювана в судовому засіданні пояснила, що вона не знімала та не передавала данні про пересування військової техніки та військових збройних сил України. Вона дійсно знайома з ОСОБА_7 . Вона його знає вже дуже тривалий час, вони познайомились коли вона продавала молоко, а він був в неї постійним покупцем. Вона переписувалась з ним за допомогою месенджерів в мобільному телефоні, але ділилась з ним інформацією, що отримувала з новостних сайтів в Інтернеті, тобто тією, що є загальнодоступною для всіх користувачів. Проти задоволення клопотання заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винного у вчиненні злочину.

На підтвердження обґрунтованості підозри слідчим до матеріалів клопотання додано, протокол складений за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протокол огляду мобільного телефону, який добровільно видала ОСОБА_10 21.03.2022; протокол допиту ОСОБА_6 із власноручним викладеним зізнанням про вчинення нею кримінального правопорушення; протокол огляду офіційних сайтів у Інтернет мережі, у яких зафіксовано наслідки збройної агресії з боку Російської Федерації; долученим до матеріалів провадження копією обвинувального акту складеного відносно ОСОБА_7 ; Указом президента Володимира Зеленського №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

З дослідженого судом протоколу про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 21.01.2022 року встановлено, що дійсно ОСОБА_6 вела переписку з абонентом ДА телефонний номер НОМЕР_2 в якій дійсно Вона пересилала статті як з сайту Верховної Ради України так і з інших офіційних сайтів організацій та фондів, які є у відкритому доступі в мережі Інтернет. Будь яких даних про те, що абонент якому підозрювана дійсно пересилала інформацію має відношення до збройних сил РФ в матеріалах клопотання не має.

Однак, враховуючи, що підозра, це припущення, а факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, слідчий суддя, може прийти до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0000038 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а фактичні обставини наявності кримінального правопорушення потребують подальшої перевірки в ході досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Статтею 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Вирішуючи питання про обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повинен врахувати вимоги ч. ч. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити на підставі відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини "Becciev v. Moldova", п. 58 "Piruzyan v. Armenia", п. 95, сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи.
Слідчий суддя приходить до висновку, що наведені доводи прокурора та слідчого, якими обґрунтовано недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні є необґрунтованими та спростовуються дослідженими в судовому засіданні документами.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 перебуває в шлюбі, доглядає за чоловіком, який має онкологічне захворювання і є інвалідом другої групи, має постійне місце проживання, що в свою чергу свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків. Також, підозрювана в судовому засіданні повідомила, що має ряд хронічних захворювань у зв`язку з чим потребує постійного лікарського нагляду. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.
З урахуванням викладеного вважаю, що прокурором доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення, наявність наведених вище ризиків, однак не було наведено обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, але не доведе обставини, що вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам вказаним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи наведене, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя, приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_6 буде достатнім для запобігання ризикам, на які посилається прокурор.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання - відмовити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 21 травня 2022 року включно із забороною залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 14 години по 10 годину наступного дня та покладенням на неї обов`язків:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд (в залежності від стадії кримінального провадження) про зміну місця свого проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- носити електронний засіб контролю.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1