Номер провадження: 11-кп/813/1382/22
Справа № 509/7300/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.04.2022 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кірово Іванківського району Київської області, громадянка України, українка за національністю, середня освіта, офіційно не працевлаштована, не одружена, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка у даний час притягується до кримінальної відповідальності за ст. 121 ч.1 КК України

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 28.04.2022 року, під час судового розгляду кримінального провадження №0000636 від 04.11.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України було задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину , та в даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачена, перебуваючи на свободі може переховуватись від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, та неможливістю застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити їй запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування посилається на те, що ризики, заявлені прокурором відсутні, а тому відсутні підстави для її тримання під вартою.
Позиції учасників судового провадження
Згідно із ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
За таких обставин, відповідно до положень ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.
Прокурор та захисник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про слухання справи були сповіщені належним чином, надіслали клопотання про розгляд апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 без їх участі.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду в зв`язку з веденням військового часу доставлена не була, а встановити відеозв`язок для проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надалось можливим з технічних причин, а тому, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів вирішила провести розгляд апеляційної скарги обвинуваченої без участі учасників провадження.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на даний час не зменшився ризик переховування обвинуваченої від суду, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який обумовлений тим, що обвинувачена ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у скоєні злочину, який є тяжким, передбаченим ч.1 ст. 121 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку скоєного, а також той факт що обвинувачена на даний час притягується до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин.
Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Апеляційний суд відхиляє посилання обвинуваченої стосовно відсутності ризиків оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченій злочину, відсутності працевлаштування та доходів, з урахуванням наявних ризиків, недостатньо для зміни обвинуваченій запобіжного заходу.
Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно наявності ризику повторно вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, обвинувачена ОСОБА_6 на даний час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України в рамках іншого кримінального провадження.
Апеляційною скаргою не наведено, що встановлені судом ризики, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, на цей час припинили існування або зменшились.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Колегія суддів приймає доводи обвинуваченої про наявність в неї певних соціальних зв`язків, однак вони не є настільки міцними та впливовими на поведінку обвинуваченої щоб гарантовано забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою за станом здоров`я, крім того стороною захисту не надано жодних документів які б підтверджували вказані обставини.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено.

Відповідно до положень п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.04.2022 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4