ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1142/22 Справа № 205/5837/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбуття покарання допускав порушення режиму утримання за що має 7 стягнень, не працевлаштований, заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці до нього не застосовувались, що у своїй сукупності вказує на те, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та не довів його.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю та постановити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що засуджений ОСОБА_7 відбув більше 3/4 строку покарання, не працевлаштований у зв`язку з тим, що відбуває покарання в секторі максимального рівня безпеки, а тому такі засуджені до праці не залучаються. На неодноразові заяви засудженого щодо його готовності до працевлаштування адміністрацією установи йому було відмовлено, а тому останній позбавлений можливості отримати заохочення за своє ставлення до праці.
Крім того зазначає, що стягнення, які були застосовані до засудженого вже давно погашені за плином часу, а попередні судимості не можуть братись до уваги судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, тим паче, що засуджений на час постановлення вироку щодо нього, відповідно до ст. 89 КК України вважався раніше не судимим.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується посередньо, не працевлаштований, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не бере, допускав порушення режиму утримання за що до нього було застосовано 7 дисциплінарних стягнень, в тому числі й суворої догани та карцеру, заохочень не має, а тому суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики засудженого, ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, невідбута частина покарання складає більше 1 року 10 місяців, за весь час відбуття покарання має сім стягнень за порушення режиму утримання, не працевлаштований, заохочення за сумлінну поведінку до останнього не застосовувались.
Посилання захисника на ту обставину, що засуджений ОСОБА_7 не має заохочень у зв`язку з відбуттям покарання в секторі максимального рівне безпеки, а тому останній позбавлений можливості працевлаштуватись, не ґрунтується на вимогах закону, з огляду таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 101 КВК України, засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться з приміщень камерного типу в звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки або колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше однієї четвертої призначеного судом строку покарання.
Як видно з характеристики на засудженого ОСОБА_7 , адміністрацією установи розглядалось питання про можливість зміни останньому умов тримання, однак 05 грудня 2015 року на засіданні адміністративної комісії установи йому було відмовлено у зв`язку з тим, що останній не стає на шлях виправлення. Повторно, вказане питання було розглянуто 28 жовтня 2016 року та за результатами його розгляду було прийнято позитивне рішення та матеріали стосовно засудженого були направлені для розгляду комісією управління з питань виконання покарань, однак матеріали повернулись без розгляду у зв`язку з неможливістю встановити ступінь виправлення.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що дисциплінарні стягнення, які були застосовані до засудженого 16.09.2015 року та 13.10.2015 року вплинули на рішення комісії щодо зміни умов тримання засудженого так, як наслідок, унеможливило його подальше працевлаштування. Більше того, не дивлячись на негативні рішення комісії установи, засуджений ОСОБА_7 продовжував систематично вчиняти дисциплінарні проступки, за що був підданий відповідним стягненням, а саме 15.08.2017 року, 10.01.2018 року, 23.06.2018 року, 28.09.2018 року та 05.10.2018 року.
З огляду на зазначене, доводи захисника що засуджений ОСОБА_7 не мав можливості працевлаштуватись з незалежних від нього причин не ґрунтуються на матеріалах справи, а є наслідком виключно негативної поведінки засудженого та його ставлення до правил відбуття покарання та режиму утримання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і відбулись, про що свідчить його прагнення до неухильного дотримання умов відбування покарання та підтверджується відсутністю дисциплінарних стягнень, однак на даному етапі, колегія суддів вважає, що засуджений лише стає на шлях виправлення та не довів його, а тому апеляційний суд позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення, оскільки воно, на даний час, буде суперечити меті призначеного покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4