Справа № 761/5215/22
Провадження № 1-кс/761/3395/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 ,
про арешт майна у кримінальному провадженні №0000516, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
11 лютого 2022 року слідчий СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: двох пакетів з марками, один пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору; двох пакетів з речовиною сірого кольору; трьох поліетиленових пакетів, всередині яких знаходиться вісім пігулок; одного пакету з речовиною білого кольору; двох пакетів з порошкоподібною речовиною; пакету з речовиною рожевого кольору; пластикової ємності та чотирьох поліетиленових пакетів з речовиною білого кольору; двох поліетиленових пакетів з речовиною рослинного походження; пристрою для куріння, пустих поліетиленових пакетів; грошових коштів, а саме: шість купюр номіналом 1000 грн.; двадцять вісім купюр номіналом 500 грн., дев`ять купюр номіналом 200 грн., дві купюри номіналом 100 грн., одна купюра номіналом 50 доларів США.
Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000516, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Так, 09.02.2022 слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві проведено невідкладний обшук транспортного засобу марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, перелічене в протоколі обшуку.
09.02.2022 постановою слідчого тимчасово вилучене під час проведення обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000516 від 09.02.2022.
У зв`язку викладеним органу досудового розслідування виникла необхідність звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання про арешт майна повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи те, що розгляд справи без повідомлення власників є необхідним з метою забезпечення можливого арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання слідчого без повідомлення власників майна про час та місце судового засідання.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000516, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Так, статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими стороною обвинувачення матеріалами, достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень за ч.1 ст.203-2 КК України.
Вирішуючи питання доведеності стороною обвинувачення обґрунтованості наявності підстав, що виправдовують саме такий ступінь втручання у права юридичної особи, слідчий суддя бере до уваги, що відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовувати у своїй діяльності практику Європейського суду з прав людини.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним.
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що законним є втручання, якщо існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Таким чином, вказаний принцип пропорційності вимагає доведення стороною обвинувачення обґрунтованості застосування такого достатньо суворого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Із наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно є доказом обставин вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Так, на ініціатора клопотання про арешт майна, покладений обов`язок довести, що таке майно потребує збереження, оскільки має доказове значення, виключно шляхом позбавлення його власника прав на користування та розпорядження таким майном.
Водночас, слідчий у судове засідання не з`явився та не долучив до матеріалів клопотання ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 .
Так, згідно з ч.3 ст.233 КПК України передбачено, що слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, вилучене під час проведення обшуку 09.02.2022 майно хоча і визнано постановою слідчого від 09.02.2022 речовими доказами у кримінальному провадженні, проте такі докази не можуть бути визнані слідчим суддею допустимими у розумінні чинного кримінального процесуального законодавства України.
Частиною 2 статті 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).
Так, слідчим у клопотанні не доведено наявності підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку 09.02.2022
Отже, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна з огляду на те, що слідчим у клопотанні не доведено, що вилучене під час проведення обшуку майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчим не доведено, що тимчасово вилучене майна, на яке виникла необхідність накласти арешт відповідає вимогам, визначеним ст.98 КПК України.
Керуючись статтями 2, 7, 64-2, 98, 131, 132, 170-173, 233, 309, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000516, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - залишити без задоволення.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.
Слідчий суддя ОСОБА_1