КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

19 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення месенджеру «Вайбер»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 26 липня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 вересня 2022 року, без визначення розміру застави.
Цією ж ухвалою, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинуваченого від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчинених злочинів, які йому інкримінується, а тому суд дійшов до висновку про відсутність, на даний час, підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що системний аналіз статей 333, 199, 184, 177 КПК України, дає підстави зробити висновок, що при розгляді питання про продовження запобіжних заходів, у тому числі тримання під вартою, суд повинен пересвідчитись, чи є серед матеріалів документи, які підтверджують існування зазначених прокурором ризиків.

Не дивлячись на вказані приписи процесуального закону, прокурор не надав суду жодного документу, який би доводив існування обставин, які б свідчили про існування таких ризиків, як переховування ОСОБА_5 від суду чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому зводяться до припущення прокурора.

Зокрема, захисник посилається на те, що ОСОБА_5 вже тривалий час, з 2019 року, тримається під вартою, проте, прокурором суду не надано жодного доказу того, що заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання його підзахисного під вартою, як це передбачено вимогами кримінального процесуального закону.

Не дивлячись на приписи процесуального закону, прокурор не надав суду жодного документу, який би доводив існування обставин, які б свідчили про існування хоча б одного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи стадію розгляду даного кримінального провадження, прокурор, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повинен був довести існування ризиків та неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, однак цього зроблено не було.

Також, судом не взято до уваги факту наявності у обвинуваченого ОСОБА_5 постійного місця проживання та місця реєстрації, позитивної характеристики, на утриманні має батьків похилого віку, та доньку, які потребують його допомоги, що вказує на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, захисник вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в умовах Державної установи «Бориспільська виправна колонія № 119», не є установою для тримання осіб, щодо яких запобіжний захід обрано у виді тримання під вартою.

Також, посилаючись на Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, щодо введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_5 має бажання та можливість захищати територіальну цілісність України в лавах Збройних сил України, а тому зміна запобіжного заходу, на інший не пов`язаний з триманням під вартою, на думку захисника, дозволить обвинуваченому виконати свій обов`язок громадянина.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просила залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме матеріали контрольного провадження за клопотанням прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та копію ухвали суду від 26.07.2022 року; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вказана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що в наданих стороною обвинувачення матеріалах не міститься будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/ або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі застосування до нього більш мякого запобіжного заходу, оскільки будь-який менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, на які суд послався у своїй ухвалі.

Крім того, незважаючи на доводи захисника про те, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не були належним чином оцінені та взяті до уваги обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, що повинні враховуватися при застосуванні або продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання та реєстрації, на утриманні має батьків похилого віку та доньку, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі обставини, не свідчать про існування таких міцних соціальних зв`язків, які б переважали над можливими ризиками неправомірної поведінки обвинуваченого, в тому числі можливості його ухилення від суду, а тому, на даний час, відсутні достатні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник ОСОБА_5 .
Не може служити достатньою підставою для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 і його бажання захищати територіальну цілісність України від російської агресії, оскільки, враховуючи предявлене останньому обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, таке рішення буде прямо суперечити ч. 1 ст. 616 КПК України.
Що ж стосується посилання захисника під час апеляційного розгляду на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, оскільки питання про продовження строку тримання під вартою вирішувалось не колегіальним складом суду, як це передбачено законом, а суддею одноособово, то воно також не може служити підставою для скасування оскаржуваної ухвали через те, що такий порядок розгляду окремих питань під час судового провадження не суперечить вимогам закону, а саме положенням п. 20-5 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України, в яких зазначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 23 вересня 2022 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року, відповідно до якої суд продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 вересня 2022 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 372/1765/19

Номер провадження: 11-кп/824/3206/2022

Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1