печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000112 від 18.02.2022 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, працюючого на посаді директора ТОВ «ЗЕЛЕНБУДІНВЕСТПРОЕКТ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_5
захисник - ОСОБА_6
підозрюваний - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
24.06.2022 старший слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .
Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 від 18.02.2022 за ч. 3 ст. 369-2 КК України.
У кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у звязку із чим у органу досудового розслідування виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на думку слідчого, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також наявність заявлених ризиків, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
В судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, посилаючись на його обґрунтованість.
Захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечувала, надавши письмові заперечення, вказавши на те, що у клопотанні не міститься виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення по якому повідомлено у підозрі. Вказані слідчим у клопотанні ризики є надуманими, не підтверджуються матеріалами справи. Також, вказує, що всупереч ст. 194 КПК України стороною обвинувачення не доведено обставин, що буде недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому за вказаних обставин, посилаючись на міцні соціальні зв`язки підозрюваного, просила відмовити в задоволенні клопотання.
Підозрюваний доводи захисника підтримав.
Вивчивши клопотання та дослідивши докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення підозрюваного, його захисника, прокурора, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 від 18.02.2022 за ч. 3 ст. 369-2 КК України.
22.06.2022 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 23.06.2022 йому повідомлено про підозру в одержанні неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя дослідив долучені до матеріалів клопотання докази, а саме:
-заявою про вчинення кримінального правопорушення;
-протоколами допиту ОСОБА_8 від 21.02.2022, 17.06.2022, 22.06.2022;
-протоколами огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів від 17.06.2022 та 22.06.2022;
-протоколами допитів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;
-протокол обшуку від 22.06.2022 за адресою: АДРЕСА_2 ;
-протокол обшуку від 22.06.2022 за адресою: АДРЕСА_3 ;
-іншими матеріалами кримінального провадження.
З урахуванням наведених в клопотанні конкретних обставин кримінального провадження, а також доказів, які долучені до клопотання на підтвердження його вимог, слідчий суддя вважає, що зазначені обставини та надані докази, в своїй сукупності, на даній стадії кримінального провадження, підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих дій підозрюваного. При цьому, додані до клопотання докази підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити криміналье правопорушення.

Доводи захисника щодо необгрунтованості підозри предявленої ОСОБА_4 , у тому числі через не легалізовані в установленому законом порядку обшуки, проведені працівниками органу досудового розслдідування 22.06.2022, слідчий суддя вважає передчасними та необгрунтованими, виходячи з таких мотивів.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
Стандарт доказування "обґрунтована підозра" вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ "Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства", "Лабіта проти Італії", "Мюррей проти Сполученого Королівства", "Ільгар Маммадов проти Азейбарджану", "Нечипорук і Йонкало проти України").
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування "обґрунтована підозра" не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.
У даному кримінальному провадженні обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 369-2 КК України, повністю узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Тому, факт відсутності станом на день розгряду клопотання про застосування запобіжного заходу судового рішення, ухваленого за результатами розгляду клопотань органу досудового розслідування в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, не породжує визнання встановлених внаслідок такого обшуку докази недопустимими, та не може впливати на необгрунтованість повідомленої підозри.
Вирішуючи питання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування у клопотанні наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, обґрунтовано тяжкістю злочину у якому підозрюється; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення тяжкого злочину, останній може особисто чи опосередковано негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду через прохання, погрози, або іншим шляхом, вживати активних заходів щодо знищення, приховування або спотворення документів що можуть бути прихованими за місцем роботи останнього, які мають вагоме значення для встановлення усіх обставин кримінального правопорушення та унеможливлення притягнення останнього до кримінальної відповідальності; ризик - «незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні», обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які вже були та будуть допитані у процесуальному статусі свідків у цьому кримінальному провадженні. Більше того ОСОБА_4 має стійкі зв`язки із співробітниками Борщагівської сільської ради та посадові особи вказаної установи на момент звернення із клопотання до суду не допитані в кримінальному провадженні, тому останній матиме можливість вплинути на вказаних осіб, щодо зміни показань; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовується тим, що підозрюваний шляхом отримання консультацій, порад чи допомоги від сторонніх осіб, самостійно або ж опосередковано, може вживати інших заходів, які стануть перешкодою у кримінальному провадженні; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у яких підозрюється, виражається в тому, що ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності за інкримінований злочин може вчинити ряд інших злочинів, зокрема, останній може самостійно або з використанням третіх осіб підробити офіційні документи або ж створити неіснуючі на підтвердження своєї версії подій, яка може виправдовувати останнього.
Слідчий суддя враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, за вчинення якого, в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією майна, може вдатися спроб переховуватися від органу досудового розслідування або суду, тому ризик передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України є реальним. Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства (рішення Європейського суду з прав людини у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 р.).
Також, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Зважаючи на те, що досудове розслідування кримінального провадження триває, у справі не допитані свідки, показання яких можуть вплинути на хід досудового розслідування злочину, слідчий суддя вважає, що ризик можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків з метою спотворення показань є реальним.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Інші заявлені ризики передбачені п.п. 2, 4, 5 ст. 177 КПК України містять характер припущення та належним чином не обгрунтовані.
Разом із тим, слідчий суддя вважає, що в клопотанні слідчого в повному обсязі необґрунтована неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, для запобігання встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Зокрема, у клопотанні слідчий в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається лише на тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В рішенні "Мамедова проти Росії" (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Таким чином, з урахуванням наведеного слідчий суддя вважає, що одна лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та спростувати доводи захисника адвоката підозрюваного з цих обставин.
Слідчим суддею враховується, що підозрюваний ОСОБА_4 з вищою освітою, раніше не судимий, одружений, має на утриманні сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з сімєю, має постійне місце роботи та проживання, має міцні соціальні звязки, здійснює догляд за непрацездатною матірю з незадовільним станом здоров`я.
Зазначені обставини значно зменшують існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, враховується посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_4 до затримання не намагався будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення від кримінальної відповідальності, до затримання не переховувався, при затриманні не чинив опір.
З огляду на наведене прокурором не доведено обставин передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, про неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, що є підставою в порядку ч. 4 ст. 194 КПК України для застосування більш мякого запобіжного заходу, ніж той, який зазначено у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обовязки, передбачені ч.ч. 5, 6 цієї статті.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Реалізуючи зазначену правову позицію Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", з урахуванням наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначених даних щодо особи підозрюваного, які значно зменшують існування встановлених ризиків, слідчий суддя вважає можливим до підозрюваного застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною в період з 22:00 год. до 06:00 год. залишати місце постійного проживання у Київській області, із покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 181, 184, 193, 205, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000112 від 18.02.2022 відносно ОСОБА_4 - відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , строком до 20.08.2022, запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши останньому в період з 22:00 год. до 06:00 год. залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , за виключенням надання йому невідкладної медичної допомоги.
Звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , строком до 20.08.2022 обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого судді, слідчого та прокурора у кримінальному провадженні;
- не відлучатися із Київської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строків досудового розслідування у кримінальному провадженні - до 20.08.2022.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення, організацію виконання ухвали слідчого судді покласти на прокурора.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_14