Справа №487/2155/22
Провадження №1-кс/487/1720/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 Слідчий суддя Заводського районного суду місто Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000799 за ч. 4 ст. 185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

19.07.2022 слідчий СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням погодженим прокурором Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
У клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий зазначає, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000799 від 07.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Підставою для внесення клопотання стало обґрунтована підозра ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового слідства та суду; впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просив про задоволення клопотання.
В судовому засіданні захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, просив в його задоволенні відмовити. Зазначав, що прокурором не обґрунтовані та недоведені заявлені ризики, яким можливо запобігти більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою. Просив врахувати, що підозрюваний має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина. Крім того просив врахувати подану потерпілою ОСОБА_8 заяву про примирення з підозрюваним.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З матеріалів клопотання вбачається, що в проваджені СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000799 за підозрою ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.06.2022 до чергової частини Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, надійшов рапорт від о/у ВКП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 про те, що в ході відпрацювання матеріалів ЄО № 8230 від 03.06.2022 за заявою ОСОБА_10 виявлено факт таємного викрадення належного заявниці майна, чим останній спричинено матеріальну шкоду. Сума збитку встановлюється.

Так, 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено введення в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Період дії воєнного стану, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації, відповідно до указу Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 № 2119-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"» продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідно до указу Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України 21 квітня 2022 прийняла Закон України № 2212-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"», за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

На думку органу досудового слідства, в період часу з 23 травня 2022 по 03 червня 2022 року, більш точної дати та часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, перебував у домоволодінні яке належить ОСОБА_10 , разташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю господарки вищевказаної квартири, таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_10 майно а саме: праску фірми «Saturn» вартістю 180 грн, ефірний приймач марки «Romsat» моделі «TR-9110 HD» вартістю 255 грн., газовий пропановий балон вартістю 450 грн, пилосос фірми «Holmer» вартістю 716,67 грн.

В подальшому, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями які виразились у таємному викрадені чужого майна ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 1601,67 грн.

09.07.2022 слідчим слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, лейтенантом поліції ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 .

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_10 ; Протоколом огляду місця події від 03.06.2022; Показаннями потерпілої ОСОБА_10 ; Показаннями свідка ОСОБА_11 ; Протокол пред`явлення ОСОБА_12 для впізнання ОСОБА_5 за фотознімками ; Показання свідка ОСОБА_13 ; Показання свідка ОСОБА_14 ; Протокол пред`явлення ОСОБА_14 для впізнання ОСОБА_5 за фотознімками; Показання свідка ОСОБА_15 ; Протокол пред`явлення ОСОБА_15 для впізнання ОСОБА_5 за фотознімками; Висновком експерта № СЕ-19/115-22/4225-ТВ; Висновком експерта № СЕ-19/115-22/4226-ТВ; Висновком експерта № СЕ-19/115-22/4227-ТВ; Висновком експерта № СЕ-19/115-22/4228-ТВ.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
У відповідності до вимог ст.177 КПКУкраїни - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1ст. 177 КПК.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою ст. 194 КПК України.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
В мотивах клопотання слідчий покликається виключно на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно, враховуючи таку засаду кримінального провадження як диспозитивність слідчий суддя детально розгляне можливість існування цих ризиків та не буде перевіряти можливість існування інших ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання щодо наявності ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК, слідчий суддя виходить з наступного.
В силу вимог статті 12 КК України, інкримінований ОСОБА_5 злочин віднесено до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі.
В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Крім того, суд притримується висновку, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv.Moldova («Бекчиєв проти Молдови») п. 58)
Підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, працевлаштований.
Отже, не зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, не доведений.
При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Слідчий суддя враховує обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину, та подану заяву потерпілої ОСОБА_8 про відсутність жодних претензій до підозрюваного, який є її чоловіком.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що ризик впливу на потерпілу та свідків не доведений.
Щодо ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що хоча ОСОБА_5 раніше судимий, однак це не свідчить про те, що він схильний до зайняття злочинною діяльності в таких масштабах, що це б доводило існування вказаного ризику.
Отже, слідчий суддя не встановив наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які слідчий посилається у клопотанні, та прокурор у судовому засіданні, оскільки вони нічим об`єктивно не доведені.
Підстави на які посилається прокурор, при підтриманні клопотання про обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недостатніми.
Крім того, прокурор необґрунтував будь яких доказів неможливості обрання будь якого іншого, менш тяжкого запобіжного заходу.
На думку слідчого судді сам факт вчинення кримінального правопорушення, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як покарання за правопорушення, у якому винуватість ОСОБА_5 судом не встановлена.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клоот проти Бельгії" (Clootv. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яким запобіжним заходом, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В рішенні Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Роси» зазначено, що при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошення видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними.
Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Слідчий суддя вважає, що слідчим у клопотанні, та прокурором у судовому засіданні не доведено необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтування наявних ризиків для цього виду запобіжного заходу є недостатніми, тому виходячи із презумпції на користь свободи, вирішив, на основі принципу змагальності відмовити слідчому в задоволенні клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 186, 193, 194, 309, 370, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000799 за ч. 4 ст. 185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 27.07. 2022 о 13.00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1