Провадження № 1-кп/243/262/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

14 вересня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні за допомогою єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000089 від 06.02.2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 2 місяці, яке мотивоване тим, що заявлені раніше ризики, які стали підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися. Зазначив, що оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та заздалегідь знаючи, що за вчинене ним кримінальне правопорушення кримінальна відповідальність передбачає міру покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна, то може вчинити дії щодо переховування від суду для ухилення від кримінальної відповідальності.
На думку прокурора існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, так як протягом тривалого часу проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадження ОСОБА_4 тричі виявлено у вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, в тому числі у збуті наркотичного засобу.
Крім того на думку прокурора існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків по кримінальному провадженню, з метою спонукання їх до зміни свідчень на його користь, який обумовлений тим, що ОСОБА_4 вже ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, та таким чином йому стали відомі анкетні дані та місце мешкання свідків у справі, які проживають з ним в одному місті. Володіючи такими відомостями, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, в тому числі - на оперативного покупця ОСОБА_6 шляхом умовляння чи погроз з метою схилення до дачі неправдивих показань та викривлення істини по справі, спонукаючи до зміни наданих небажаних для нього свідчень, таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Вказав що ОСОБА_4 не є учасником АТО чи ООС, не є колишнім військовим, досвід якого міг бути корисним під час воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, або інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого та просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання колегія суддів користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі протии Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд враховуючи відомості про сукупність обставин обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_4 та обсяг наданих відомостей, щодо існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були повідомленні в судовому засіданні прокурором, - приходить до переконання, що доводи прокурора, викладені в клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Суд зазначає, що суспільний інтерес у справі, полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.
Проаналізувавши заперечення та доводи щодо зміни запобіжного заходу, як самого обвинуваченого так і його захисника, як сторони захисту на користь обвинуваченого, суд прийшов до висновку про їх необґрунтованість та зазначає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням обсягу пред`явленого обвинувачення, зазначені обвинуваченим та захисником заперечення і доводи не перевищують суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин злочину та його тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того слід зауважити, що зміна на теперішній час запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є підставою для вірогідності подальших складнощів для судового розгляду даного кримінального провадження, зокрема і безпеки самого обвинуваченого, оскільки в умовах військової агресії Російської Федерації та через активні військові бойові дії за місцем мешкання обвинуваченого, неможливо буде здійснити як судовий контроль за належним виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо домашнього арешту так і забезпечити безпечну та вчасну доставку обвинуваченого в судове засідання.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.08.2022 року № 679-р Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області голів ОДА (начальників ВА) зобов`язано організувати та провести обов`язкову евакуацію населення Донецької області у безпечні райони 13 центральних та західних областей України, а саме до: Вінницької, Волинської, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Кіровоградської, Львівської, Полтавської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Черкаської та Чернівецької областей.
Таким чином примусова заборона залишати житло, яке знаходиться на території Донецької області, буде прямою загрозою особистої безпеки та життя обвинуваченого в умовах військового стану.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, за який чинним законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому наслідки і ризик втечі можуть бути для обвинуваченого меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання.
ЄСПЛ зазначає, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Суд також зазначає, що обвинувачений не одружений, суспільно - корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштований, у зв`язку з чим в разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, існує ризик, що для задоволення своїх соціально побутових потреб ОСОБА_4 може знову вчинити кримінальне правопорушення, в тому числі пов`язане зі збутом наркотичних засобів.
Суд враховує відсутність можливості без продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення по кримінальному провадженні.

Вищезазначені обставини у сукупності свідчать про наявність підстав для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України. Перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.
Суд також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув і інші альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із збільш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З приводу вимог прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу на 2 місяці, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Таким чином обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та безпосередньо прийняти рішення щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є різними процесуальними діями суду.
У відповідності до положень ч.3 ст. 183 КПК України - суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
У зв`язку з чим, при продовженні строку у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2 600 грн. 00 коп.), що складає 130 000 грн. 00 коп. та з урахуванням матеріального становища обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення є достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177-178,183-184,197-199 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000089 від 06.02.2021 року, про продовження відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосування обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 14 вересня 2022 року до 12 листопада 2022 року, включно, з триманням в ДУ "ЛЬВІВСЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№19)".

Копії ухвали суду негайно надіслати на адресу Державної установи "ЛЬВІВСЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№19)" та вручити обвинуваченому ОСОБА_4 .

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп.

У разі внесення застави, яка може бути внесена у будь який момент, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;
2) не відлучатися з місця проживання (тимчасового перебування), про яке негайно повідомити слідчого прокурора або суд, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
4) утриматись від спілкування зі свідками по справі.

Попередити, що у разі не виконання даних обов`язків, згідно з ч.8 ст.182 КПК України, заставодавцем, а також якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 14.09.2022 року.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1