Справа №950/2076/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/920/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми в передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 04 квітня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що розгляд кримінального провадження триває, продовжують існувати ризики, передбачені ст..177 КК України, які були підставою обрання обвинуваченому зазначеного запобіжного заходу.

04 квітня 2022 року ухвалою судді Лебединського районного суду Сумської області було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 24:00 год. 02 червня 2022 року. Визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 49620 грн.

Не погодившись з ухвалою судді, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Зазначав, що у зв`язку з військовим станом, для захисту рідних та допомоги країні хоче підти воювати та зобов`язується прибувати за кожним викликом суду, прокурора.

Вказував, що він має постійне місце проживання: АДРЕСА_1 , соціальні зв`язки, які підтримує.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений належним чином, на підтвердження мається відповідна довідка провідного спеціаліста Сумського апеляційного суду, захисник ОСОБА_7 теж був повідомлений про призначення апеляційного розгляду на визначений час та день, а від прокурора надійшла заява про розгляд даного провадження без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те що, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін в порядку, передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 185, ч.1 ст.309 КК України.

04 квітня 2021 року ухвалою Лебединського районного суду Сумської області відносно ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 24:00 год. 02 червня 2022 року та визначено заставу в розмірі 49620 грн.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що останній обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, один з яких є тяжким злочином, ніде не працевлаштований, в центрі зайнятості на обліку як безробітний не перебуває, характеризується за місцем проживання негативно, нерухомого майна за ним не зареєстровано, стійких соціальних зв`язків з іншими особами не має та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу перебування обвинуваченого під вартою, тому твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт вважає необґрунтованими.

Щодо заяви апелянта про те, що у зв`язку з військовим станом, для захисту рідних та допомоги країні він хоче підти воювати та зобов`язується прибувати за кожним викликом суду, прокурора, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.616 КПК України: «у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період». Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, що виключає звернення обвинуваченого з відповідним клопотанням.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами апелянта відносно того, що він має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, які підтримує, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якого вбачається, що ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу судді Лебединського районного суду Сумської області від 04 квітня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4