Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/3289/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2022 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 вересня 2019 року за №0001015 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2011 р.н., з професійно-технічною освітою, працюючого водієм в ТОВ «Екмі», не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
представників потерпілих
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

06 вересня 2019 року, приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_10 керуючи технічно справним спеціалізованим вантажним сідловим тягачем - Е марки «MAN TGX 18.440 BLS», номерний знак НОМЕР_2 в зчепленні із загальним напівпричепом бортовим-тентованим марки «SCHMITZ S 01», номерний знак НОМЕР_3 , рухався в межах першої (крайньої правої) смуги руху проїзної частини вулиці Газопровідної в місті Києві, зі сторони вулиці Стеценка в напрямку проспекту Правди, наближаючись до нерегульованого перехрестя вулиця Газопровідна - вулиця Синьоозерна.
В цей час проїзну частину вулиці Газопровідна в темпі бігу, в забороненому для руху пішоходів місці, перетинав пішохід ОСОБА_11 , наближаючись зліва до смуги руху вищезазначеного транспортного засобу.
Під час руху ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 підпункт «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України:
-п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильне виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
-п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
-п. 1.7: водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливе обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;
-п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним спеціалізованим вантажним сідловим тягачем-Е марки "MAN TGX 18.440 BLS, номерний знак НОМЕР_2 в зчепленні із загальним напівпричепом бортовим-тентованим марки SCHMITZ S 01, номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись в першій (крайній правій) смузі проїзної частині вулиці Газопровідної в місті Києві, маючи об`єктивну змогу виявити на проїзній частині пішохода, який наближається зліва, в темпі бігу, до його смуги руху, та усвідомити, що за умов продовження руху пішохода в обраному темпі та напрямку - траєкторії їх руху перетнуться, не зміг відповідно зреагувати на зміну дорожньої обстановки та застосувати безпечні прийоми керування, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити останнього та вжити негайних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, проявив бездіяльність, внаслідок чого неподалік нерегульованого перехрестя вулиця Газопровідна - вулиця Синьоозерна в місті Києві здійснив наїзд на вказаного пішохода ОСОБА_11 , спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких він загинув на місці пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійні рани на голові в тім`яній ділянці справа та на рівні кута нижньої щелепи справа; переломи кісток склепіння та основи черепа справа, крововиливи під м`яку оболонки півкуль головного мозку, рідка кров в шлуночках головного мозку; множинні переломи ребер справа з розривами пристінкової плеври та 2-3 ребер зліва; перелом правої ключиці; переломи кісток правої верхньої та нижньої кінцівок; множинні розриви правої легені; крововиливи під плеврою та коренів легень, в ділянках фіксації внутрішніх органів (ознаки струсу тіла); гемоторакс справа 500 мл, недокрів`я внутрішніх органів; множинні садна на тулубі крововиливи в м`які тканини та м`язи нижніх кінцівок.
Смерть ОСОБА_11 , 1949 р.н., настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, на що вказує описане в п. 1.
Вказані ушкодження знаходяться у прямому (причинно-наслідковому) зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою.
Порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху та настання наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
Своїми діями, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі. Пояснив суду, що 06 вересня 2019 року, виконуючи свої трудові обов`язки в ТОВ «Лорекс» керував вантажним автомобілем «MAN», н.з. НОМЕР_2 в зчепленні із напівпричепом «SCHMITZ S 01», н.з. НОМЕР_3 . Рухався без перевищення швидкості у правій смузі по вул. Газопровідна в м. Київ. Дорога містить чотири смуги, на ділянці, де він рухався не було світлофору та пішохідного переходу, тому він не міг собі уявити, що хтось буде намагатися перебігати дорогу перед вантажним автомобілем. Моменту коли з`явився пішохід на проїзній частині він не бачив, побачив пішохода за 2-3 метри від свого автомобіля в його полосі руху з лівої сторони попутного руху, який біг йому під колеса. Він намагався гальмувати, але вже нічого не міг зробити. Момент зіткнення автомобіля та пішохода стався в його полосі.
Просив врахувати, що щиро шкодує про вчинене, не бажав настання наслідків, його сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки працює водієм. Окрім того зазначив, що звертався до родичів загиблого щоб відшкодувати шкоду, однак останні відмовились і звернулись з позовом через суд.
Цивільний позов визнав, зазначив, що відшкодує шкоду в тому розмірі, який присудить суд згідно вимог чинного законодавства.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, розгляд справи відбувався за участю їхніх представників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які просили уточнений цивільний позов задовольнити з підстав, в ньому зазначених.
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 просили не позбавляли його права керування транспортними засобами.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням цивільного позову, даних, що характеризують особу винного. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
При визначенні виду та міри покарання, згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2011 р.н., працюючий, його особисте ставлення до вчиненого діяння, позитивна характеристика з попереднього місця роботи ТОВ «Лоррекс» та з ТОВ ВТФ «Екмі», де працює станом на час ухвалення вироку, згідно інформації з досудової доповіді встановлено низький рівень імовірності вчинення повторно правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства, а також враховує визнання цивільного позову.
Також судом взято до уваги і неправомірні дії загиблого ОСОБА_11 , який здійснював перехід дороги у непередбачуваному для цього місці (поза пішохідним переходом), при цьому не встановлено, що дії загиблого ОСОБА_11 несуть в собі причинно- наслідковий зв`язок вчинення ДТП.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховано думку потерпілих, які не настоювали на суворій мірі покарання та просили не позбавляти права керування водія. Одночасно суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Суд враховує наслідки від скоєння кримінального правопорушення, зокрема смерть пішохода, притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 в 2015, 2019 роках до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП, ст.121-5 КУпАП.
З огляну на викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого, конкретних обставин справи, з огляду на особу винного, приймаючи до уваги відношення останнього до вчиненого, наявності по справі обставин, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, позицію потерпілих, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 може довести своє виправлення без реального відбування покарання і тому вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ближче до мінімального, та звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку, та покладенням певних обов`язків, встановлених ст. 76 КК України.
Суд переконаний, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Щодо заявлених потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовних вимог суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ТзОВ «Лоррекс», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду 21 600 грн. та моральну шкоду в сумі 150 228 грн., з ТзОВ «Лоррекс» моральну шкоду в сумі 349 772 грн., та солідарно з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» та ТзОВ «Лоррекс» витрати на правову допомогу.
Від Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» надійшов відзив на позов, просили у задоволенні позову відмовити. Вказали, що факт настання цивільно-правової відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» не доведено, оскільки відсутній вирок суду, окрім того потерпілою стороною не подано до Товариства заяви про страхове відшкодування. Щодо відшкодування шкоди на спорудження пам`ятника, позивачами не обґрунтовано належними та допустимими доказами понесені витрати згідно положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Від ТзОВ «Лоррекс» надійшов відзив на позов, просили у задоволенні позову відмовити, оскільки з 06.09.2019 року не були користувачем (орендарем) спеціалізованого вантажного тягача-Е марки «MAN TGX 18.440 BLS», номерний знак НОМЕР_2 в зчепленні із загальним напівпричепом н/пр.-бортовийтентований марки «SCHMITZ S 01», тому керування ОСОБА_3 вказаним транспортним засобом під час виконання трудових обов`язків не відповідає дійсності, тому відповідальність повинна нести особа, яка керувала транспортним засобом. Щодо відшкодування моральної шкоди вважають її необґрунтованою.
В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали позов в новій редакції, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а саме просили стягнути:
-на їхню користь з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» 21 600 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;
-на їхню користь з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди;
-на їхню користь солідарно з ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_3 349 772 грн. 00 коп.;
-на їхню користь з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_3 витрати на правову допомогу.
Зазначили, що ОСОБА_5 є донькою померлого ОСОБА_11 , ОСОБА_6 - його дружиною. Цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб була застрахована в ТДВ СК «Альфа-гарант», що підтверджується відповідним полісом, тому просили стягнути з даного Товариства 21 600 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Розмір морального відшкодування оцінюють в сумі 500 000 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначили, що її розмір визначали з 36 мінімальних заробітних плат, що станом на день настання страхового випадку із суми 4173 грн. складає 150 228 грн., які просять стягнути солідарно на потерпілих з ТДВ СК «Альфа-гарант». Решта 349 772 грн. просять стягнути з ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з підприємством.

На обґрунтування моральної шкоди зазначили, що у зв`язку зі смертю чоловіка та батька ОСОБА_11 потерпілі постійно переживали, відчували розгубленість, розчарування, обурення. Загальна психоемоційна напруга стає причиною багатьох змін психоматичного стану, у позивачів порушився сон, підвищився тиск, відчувають погіршення стану серцево-судинної системи.
Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як вбачається із копій наказу №10-К від 15.08.2019 року, ОСОБА_3 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів з 15.08.2019 року в ТзОВ «Лоррекс».
Згідно з усталеною судовою практикою щодо суб`єкта відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, то така шкода відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц, постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13).
Суд встановив, що ОСОБА_3 під час виконання трудових обов`язків водія вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві).
Згідно Договору оренди автомобіля від 09.11.2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_12 та ТзОВ «Лоррекс», орендар передав у платне строкове користування спеціалізований вантажний сідловий тягач Е, марки MAN, TGX 18.440 BLS, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , р.н. НОМЕР_2 , строком до10.11.2019 року.
Відповідно до Акту приймання-передачі транспортного засобу від 05.09.2019 року вищезазначений транспортний засіб орендар ТзОВ «Лоррекс» повернув орендодавцю ФОП ОСОБА_12 .
Однак, даний Договір є дійсним, сторонами достроково не розірваний, тому суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1187 ЦК України, саме цивільний відповідач ТзОВ «Лоррекс» як володар джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за заподіяну шкоду.
05 січня 2019 року між ТОВ «Лоррекс» та ТДВ СК «Альфа Гарант» укладено поліс №АМ/8572321 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, об`єктом страхування визначено транспортний засіб марки MAN, TGX 18.440 BLS, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , р.н. НОМЕР_2 . Строк дії полісу з 05 січня 2019 року до 04 січня 2020 року, страхова сума 200 000 грн.
Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.27.4 ст. 27 Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Станом на 01.01.2019 року розмір мінімальної заробітної плати становив 4 173 грн.
Як вбачається із дослідженої судом Квитанції витрати на поховання склали 21600 грн., які підлягають до стягнення із страхової компанії.
Згідно п.27.2 ст. 27 Закону, Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 04 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Положеннями ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, виключно лише на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України.
За змістом абзаца 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Встановивши, що ОСОБА_6 є дружиною загиблого і проживала із загиблим однією сім`єю протягом тривалого часу, суд визнає саме її особою, яка має право на відшкодування шкоди у даному кримінальному провадженні.
Померлий ОСОБА_11 є батьком потерпілої ОСОБА_5 , разом із тим, будь-яких доказів перебування останньої на утриманні померлого суду не надано.
Оскільки перебування ОСОБА_5 на утриманні померлого ОСОБА_11 не підтверджується відповідними доказами, правових підстав на відшкодування шкоди на її користь суд не вбачав, а відтак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 суд відмовляє.
Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 , суд ураховує глибину фізичних та душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості.
Враховуючи викладене, суд визнає доведеними позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 до стягнення із ТДВ СК «Альфа Гарант» матеріальної шкоди на суму 21 600 грн. та моральної шкоди на суму 50 000 грн.
В решті вимоги до страховика, та понад ліміт страхового відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_3 та ТзОВ «Лоррекс», суд вважає не доведеним.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд відмовляє за недоведеністю та відсутністю письмових підтверджуючих доказів на це.
Речові докази вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як встановлено судом, витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз складають в сумі 2 629 грн. 60 коп., №12-1/2263 від 22.11.2019 року в сумі 1570 грн. 10 коп., №12-1/2540-23-3/289 від 27.12.2019 року в сумі 4 396 грн. 28 коп.
Таким чином, до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави підлягають витрати за проведення вищезазначених експертиз в сумі 8 595,98 грн.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Накладений за ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2019 року арешт на спеціалізований вантажний тягач-Е марки «MAN TGX 18.440 BLS», номерний знак НОМЕР_2 в зчепленні із загальним напівпричепом н/пр.-бортовийтентований марки «SCHMITZ S 01», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 - скасувати.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку відраховувати з дня ухвалення вироку суду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 21 600 грн. (двадцять одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.).
В решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ТзОВ «Лоррекс» та ОСОБА_3 відмовити.
Речові докази:
-компакт-диск світлого кольору марки «Verbatim» з серійним номером «C3125XB24054319LH», на який записаний відеозапис «92775» з камери зовнішнього спостереження, яка розташована на стовпі в гаражному кооперативі за адресою АДРЕСА_2 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0001015;
-компакт-диск світлого кольору марки «Verbatim» з серійним номером «UAS712184119C09», на який записаний відеозапис «WhatsApp Video 2019-09-10 at 17.28.43», знятий за допомогою мобільного телефону водієм ОСОБА_3 з екрану камери зовнішнього спостереження, яка розташована на стовпі в гаражному кооперативі, який розташований в м. Київ, вул. Газопровідна, 9- залишити в матеріалах кримінального провадження №0001015;
-компакт-диск світлого кольору марки «Verbatim» з серійним номером «UAS712184100В09», на який записаний відеозапис «NVR-kievnet_ch43_main_2450_2530» з камери зовнішнього спостереження, яка розташована на стовпі в гаражному кооперативі, який розташований в м. Київ, вул. Газопровідна, 9 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0001015;
-спеціалізований вантажний тягач-Е марки «MAN TGX 18.440 BLS», номерний знак НОМЕР_2 в зчепленні із загальним напівпричепом марки «SCHMITZ S 01», номерний знак НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_12 залишити у власника ОСОБА_12 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 8 595,98 грн. (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн. 98 коп.).
Арешт із спеціалізованого вантажного тягача-Е марки «MAN TGX 18.440 BLS», номерний знак НОМЕР_2 в зчепленні із загальним напівпричепом н/пр.-бортовийтентований марки «SCHMITZ S 01», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 - скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним Кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1