Дата документу 18.04.2022 Справа № 317/448/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/448/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/971/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 18 квітня 2022року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки на даний момент продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 20 травня 2022 року з одночасним визначенням застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 74 430 грн. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що ризики на які вказує прокурор ґрунтуються на домислах, зокрема він самостійно з`явився до суду на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу, а тому ризик переховування відсутній. Вказує, що до його затримання він мав можливість здійснювати вплив на потерпілого і свідків, перешкоджати слідству, переховуватися, проте цього не зробив. Посилання прокурора на вчинення ним злочину у період іспитового строку не відповідає дійсності, оскільки вирок не набрав законної сили. Звертає увагу, що вину у вчиненні злочину він визнав та щиро розкаявся, до затримання був працевлаштований, має місце проживання та незадовільний стан здоров`я. Просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, обвинувачений, також будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були встановлені в попередніх судових рішеннях, якими вирішувалося питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався приписів ст.331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи і, у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує у разі засудження, вказує на існування ймовірного ризику переховування від суду.

При цьому, апеляційний суд також погоджується із ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки свідки та потерпілий у кримінальному провадженні не допитані судом, а тому обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на них з метою зміни останніми показів, які були надані на стадії досудового розслідування, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Крім того, ОСОБА_6 не мав законного джерела доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Таким чином, на думку колегії судді, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність зазначених ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам провадження, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків апелянтом не надано.

Доводи ОСОБА_6 щодо позитивних відомостей стосовно нього, зокрема визнання провини, наявності місця проживання та незадовільного стану здоров`я не свідчать про зменшення існування зазначених вище ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів констатує, що оскаржуваною ухвалою відносно ОСОБА_6 застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого через негативні дані стосовно його особистості достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносноОСОБА_6 до 20 травня 2021 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4