ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 червня 2022 року
м. Київ
справа № 658/3873/17
провадження № 51-5722км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурораОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_8 на вироки Великолепетиського районного суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року та Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Обставини справи

1. Оскарженим вироком суд першої інстанції засудив ОСОБА_5 за пунктом 13 частини 2 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
2. Суд визнав доведеним, що 7 червня 2017 року близько 02:00 він, перебуваючи у нетверезому стані на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, маючи умисел на убивство, збив з ніг ОСОБА_9 і лопатою завдав останньому не менш ніж одинадцять ударів по голові та ногам, чим заподіяв тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, труп якого було виявлено 7 червня 2017 року близько 05:29 у м. Каховка на розі вул. Маяковського та вул. І. Золіна.
3. Апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та своїм вироком призначив засудженому за пунктом 13 частини 2 статті 115 КК покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вимоги і доводи касаційних скарг

4. У касаційних скаргах сторона захисту, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
5. Сторона захисту стверджує, що ряд встановлених обставин вказують на неправильну кваліфікацію злочину за статтею 115 КК.
6. Також захист вважає, що:
- поняті, які брали участь у слідчих діях, є зацікавленими особами, оскільки співпрацюють із правоохоронними органами;
- висновок психіатричної експертизи не відповідає дійсності, оскільки її проведено на підставі застарілих даних та без участі захисника;
- суд не надав належної оцінки тому, що труп потерпілого виявлено на іншій вулиці, до нього ведуть сліди волочіння від домоволодіння, а також біля тіла виявлено сліди взуття конкретних осіб, причетність яких до вчинення злочину не перевірялась;
- не з`ясовано, хто намагався знищити докази шляхом змивання крові з воріт;
- суд не відобразив у вироку достовірних показань свідків, не надав їм належної оцінки та не співставив з іншими доказами у кримінальному провадженні;
- не встановлено мотиву та мети злочину;
- винуватість засудженого не доведено поза розумним сумнівом;
- апеляційний суд не вмотивував належним чином в ухвалі, чому він відхилив доводи сторони захисту;
- апеляційний суд при призначенні покарання не врахував належним чином даних про особу засудженого і вважав обтяжуючою обставиною невизнання ним вини.
Позиції учасників касаційного розгляду

7. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
8. У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали доводи касаційних скарг та просили їх задовольнити.
9. Прокурор вважала, що у задоволенні касаційних скарг необхідно відмовити.
Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що в задоволенні касаційних скарг слід відмовити.
Щодо доведеності винуватості

11. Згідно з вимогами частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
12. Відповідно до статті 433 КПК Суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Проте касаційний суд зобов`язаний перевірити в межах доводів, висловлених у касаційних скаргах, чи було додержано судами першої й апеляційної інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами пред`явленого обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів їх достатності для висновків суду.
13. Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що винуватість засудженого не доведено поза розумним сумнівом. Висновок про його винуватість суд першої інстанції обґрунтував рядом доказів, зокрема показаннями самого ОСОБА_5 , який підтвердив у судовому засіданні, що завдав потерпілому 5-7 ударів палицею по ногам, тулубу та голові, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили, що бачили як засуджений завдавав ударів потерпілому, а також ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які хоча й не були очевидцями події, однак підтвердили інші обставини, які в сукупності підтверджують показання інших свідків.
14. Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій оцінювали ці докази також у сукупності з тими обставинами, що труп потерпілого виявлено на іншій вулиці, до нього ведуть сліди волочіння від домоволодіння і біля трупа виявлено сліди взуття інших осіб, а також що з воріт подвір`я, де відбувалися події, намагалися змити сліди крові. Суд, який встановлює обставини справи, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, у тому числі оцінюючи відносне значення кожного доказу у доведенні обставин, важливих для встановлення винуватості і правильної правової кваліфікації діяння. Сторона захисту не вказала достатньо вагомих аргументів на користь того, що ці обставини кожна окремо або в сукупності здатні поставити під сумнів узгоджену сукупність доказів, на підставі яких суди зробили висновок про винуватість засудженого. Тому суд відхиляє ці доводи сторони захисту.
Інші доводи щодо доказів

15. Щодо доводу про порушення права на захист під час проведення судово-психіатричної експертизи та неповноту цієї експертизи Суд зазначає, що висновок експерта психіатра було використано судом лише для встановлення осудності засудженого на час вчинення злочину. Сторона захисту не заявляла під час провадження у цій справі позицію, що злочин вчинено засудженим у стані неосудності, тобто його осудність не оспорювалась. Таким чином, цей експертний висновок не міг вплинути на висновки суду щодо винуватості засудженого та щодо інших обставин, істотних для ухвалення вироку. На цій підставі Суд відхиляє цей довід сторони захисту.
16. Доводи сторони захисту про те, що поняті, залучені до огляду місця події, були зацікавленими особами, ґрунтуються лише на тому, що вони навчалися у вузах системи МВС та проходили практику в поліції. Суд не вважає це достатньою підставою для висновку про їх зацікавленість. Крім того, сторона захисту не пояснила, яким чином участь цих понятих вплинула на докази у справі, зокрема на дані, встановлені під час огляду місця події. Тому Суд відхиляє цей довід сторони захисту.
17. Сторона захисту також вважає істотним порушенням, що у судових рішеннях не встановлено мотиву і мети злочину. Суд зазначає, що в судовому рішенні мають бути вказані ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для висновку щодо винуватості особи, обвинуваченої у злочині, і для його правильної кваліфікації. Суд вважає, що мотив убивства не є обов`язковим елементом складу злочину у випадку засудження за пунктом 13 частини 2 статті 115 КК, тобто у разі вчинення вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Також за встановлених обставин справи визначення мети і мотиву вбивства не могло істотно вплинути на висновок судів про причетність засудженого до вбивства. На цій підставі Суд відхиляє цей довід сторони захисту.
18. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що узгодженими показаннями свідків підтверджено, що саме засуджений завдав неодноразових ударів потерпілому, використовуючи камінь та знаряддя сільськогосподарського інвентарю, і це обґрунтовано взято судом до уваги. Наведений судами аналіз досліджених доказів не дає Суду підстав ставити під сумнів висновок про те, що їх сукупність доводить винуватість засудженого.
Щодо правильності кваліфікації

19. Засуджений, не заперечуючи факт заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому, стверджував про недоведеність умислу на вбивство. Він вказував, що дійсно під час вживання алкогольних напоїв між ним та потерпілим виник конфлікт, у ході якого той вдарив його по обличчю, а згодом на подвір`ї ОСОБА_5 палицею завдав потерпілому близько 57 ударів по ногам, тілу та голові. Однак він вважав, що не спричинив тілесних ушкоджень, які б могли призвести до смерті потерпілого, і його дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 121 КК.
20. Згідно з усталеною судовою практикою, узагальненою, зокрема у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», основним критерієм для відмежування складів злочинів, передбачених статтею 115 та частиною 2 статті 121 КК, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного. Питання про умисел вирішується з урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, і його способу, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації заподіяних тілесних ушкоджень і причин припинення посягання.
21. У цій справі суд першої інстанції встановив, що засуджений ударом руки з каменем, збив потерпілого з ніг, а потім лопатою завдав останньому не менш ніж одинадцять ударів по голові та по нижнім кінцівкам. Удари цими знаряддями були настільки сильними, що заподіяли відкритий уламчастий перелом кісток черепу, крововиливи під м`яку мозкову оболонку, забої головного мозку тощо. Виходячи з цих обставин, суд дійшов висновку, що засуджений, завдаючи удари такими знаряддями і з такою силою, не міг не усвідомлювати неминучість спричинення смертельних ушкоджень. Суд вважає, що за таких обставин справи, підстави для іншого висновку відсутні.
Щодо покарання

22. Призначаючи засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі, апеляційний суд виходив із того, що він раніше судимий за ряд особливо тяжких злочинів, у тому числі за умисне вбивство, що, звільнившись у березні 2017 року з місць позбавлення волі, вже у червні 2017 року знову вчинив умисне вбивство. Враховуючи ці обставини та обставини вчинення злочину, за який його засуджено, негативні дані про особу ОСОБА_5 , апеляційний суд зробив висновок про схильність засудженого до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення, його підвищену суспільну небезпеку та неможливість його виправлення з застосуванням покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
23. Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного засудженому покарання, в касаційних скаргах не наведено.
24. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, надавши умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту. Вирок апеляційного суду не суперечить вимогам статті 420 КПК.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Великолепетиського районного суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року та вирок Херсонського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3