Номер провадження: 11-кп/813/1961/21
Номер справи місцевого суду: 521/9131/21, 1-кп/521/1302/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.2021 року, в кримінальному провадженні №0000518 від 27.04.2021 року, пропродовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000518 від 27.04.2021 рокуза обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор подав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави. Клопотання прокурора мотивовано тяжкістю можливого призначеного покарання обвинуваченому та наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не можливо попередити без ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Ухвалою суду першої інстанції від 19.08.2021 року клопотання прокурора задоволено та до обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17.10.2021 року, з визначенням розміру застави у сумі 190320 грн.

Мотивуючи прийняте рішення, суд послався на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком до 10 років, а також на існування ризиків, зокрема того, що останній може переховуватися від суду, чинити тиск на свідків, які на даний час не допитані судом, може вчинити новий аналогічний злочин, або в інший спосіб заважати розгляду кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Захисник посилається на фактичну відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та звертає увагу на те, що під час досудового розслідування до моменту направлення обвинувального акта до суду, до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який останній не порушував.

Апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судової справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до районного суду з клопотанням про обрання/зміну запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Згідно пояснень прокурора та захисника, на стадії досудового розслідування до ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
19.08.2021 року прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні задовольнив клопотання прокурора та застосував до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.
Апеляційний суд не погоджується з таким рішенням суду, з огляду на таке.
Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, суду слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому за результатами судового розгляду, а також існування ризиків: можливого переховування обвинуваченого від суду; можливого незаконного впливу на свідків; можливих вжиття спроб обвинуваченого на знищення, сховання або спотворення речей, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Апеляційний суд не погоджується з мотивами суду першої інстанції про існування підстав для обрання обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, з огляду на таке.
Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Апеляційний судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на стадії досудового розслідування під цілодобовим домашнім арештом не порушував обов`язків, які були на нього покладені, що не заперечувалось прокурором під час судового розгляду.
Доводи прокурора про існування ризику впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні є непереконливими, оскільки за повідомленням прокурора таких фактів з початку досудового розслідування до дня перегляду оскарженої ухвали суду, прокурором встановлено не було.
Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася.

Доводи прокурора про існування ризику знищення, сховання або спотворення обвинуваченим будь яких із речей, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, апеляційний суд визнає безпідставними та декларативними, оскільки прокурор не пояснив суду в який спосіб обвинувачений може знищити будь-які речі, які вилучені на стадії досудового розслідування та знаходяться на теперішній час в розпорядженні сторони обвинувачення.
При вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання в м. Одесі, за першою вимогою з`являвся до слідчого/прокурора та суду, не порушував покладених на нього обов`язків під час перебування під домашнім арештом, а тому доводи прокурора про існування ризиків, які обумовлюють застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними.
Встановлені апеляційним судом обставини свідчить про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою
Крім того, відповідно до долучених стороною захисту документів, обвинувачений хворіє на тяжкі захворювання та потребує медичної допомоги, яку в умовах слідчого ізолятору фактично не можливо буде забезпечити.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права обвинуваченого на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу, на даний час немає та прокурором не доведено.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування останнього, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд першої інстанції на стадії судового розгляду, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Такий запобіжний захід, на думку апеляційного суду, буде цілком співмірним злочину, який інкримінується обвинуваченому та даним про його особу, та зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального проваджження.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у кримінальному проваджені №0000518 від 27.04.2021 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати у кримінальному проваджені №0000518 від 27.04.2021 рокудо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати житло за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_3 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинуваченого Дохнянського ОСОБА_10 , звільнити з-під варти та доставити його за місцем застосування цілодобового домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , у виді цілодобового домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на співробітників Відділення поліції №1 (Портофранківський) ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у виді цілодобового домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 15.09.2021 року та закінчується 15.11.2021 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання, прокурору до відома, та начальнику Відділення поліції №1 (Портофранківський) ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4