ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/636/21 Справа № 700/590/21 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора в режимі відеоконференції з Лисянським районним судом обвинуваченого захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14.11.2021 включно, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000163 щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

15.09.2021 ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14.11.2021 включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною, просив скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Крім того, захисник просив направити матеріали кримінального провадження до Христинівського районного суду Черкаської області для об`єднання з іншим кримінальним провадженням щодо ОСОБА_7 та вирішення питання про запобіжний захід останньому.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що його не було повідомлено про розгляд клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та безпідставно залучено іншого захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Черкаській області на окрему процесуальну дію. Вказує, що йому та ОСОБА_7 не було вручено клопотання про продовження строку тримання під вартою. Вважає, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 415 КПК України, оскільки судді ОСОБА_1 було заявлено відвід, у задоволенні якого було необґрунтовано відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків.
Так, ОСОБА_7 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на строк до 8 років.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Під час апеляційного розгляду прокурор стверджував , що ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим в у кримінальному провадженні № 0000050 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України, яке знаходилося на розгляді в районному суді, вчинив ДТП, його дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, і з метою уникнення від органу досудового розслідування та суду, виїхав за межі України, та перебував у міжнародному розшуку.

Доводи апелянта про те, що його не було належним чином повідомлено про місце, день та час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою є неспроможними, оскільки, згідно ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 15.09.2021 про призначення захисника ОСОБА_7 на окрему процесуальну дію, захисник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, та на адресу суду електронною поштою надіслав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що він перебуває у відрядженні через участь у кримінальному провадженні в Очаківському районному суді Миколаївської області.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

Апеляційним судом встановлено, що 14.09.2021 до Черкаського районного суду Черкаської області з Черкаського апеляційного суду відповідно до ухвали суду від 10.09.2021 про визначення підсудності для розгляду по суті надійшли матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , строк тримання під вартою якого закінчувався 16.09.2021, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України місцевим судом було призначено підготовче судове засідання на 15.09.2021 та того ж дня продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст. 53 КПК України суд залучає захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.

За таких обставин, враховуючи те, що захисник ОСОБА_8 подав клопотання про відкладення розгляду клопотання прокурора у зв`язку з відрядженням, а також закінченням строку тримання під вартою ОСОБА_7 , місцевим обґрунтовано, відповідно до вимог ч.1 ст. 53 КПК України, призначено обвинуваченому іншого захисника на окрему процесуальну дію, а тому доводи апелянта в цій частині є неприйнятними.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_1 під час ухвалення оскаржуваної ухвали, та наявності підстав для його відводу, а тому доводи апелянта про необхідність скасування ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 15.09.2021 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст. 415 КПК України є безпідставними.

Захисник ОСОБА_8 , посилаючись на вимоги ч.2 ст. 334 КПК України просив об`єднати кримінальне провадження №0000163 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України та кримінальне провадження № 0000050 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України.

Однак, вищевказані вимоги апелянта не можуть бути предметом апеляційного розгляду на даній стадії, оскільки це не передбачено КПК України.

В даному випадку кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України перебуває на розгляді в місцевому суді, який в порядку ст. 331 КПК України продовжив обвинуваченому строк тримання під вартою. Ухвала місцевого суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою оскаржена апелянтом в апеляційному порядку, та підлягає перевірці на підставі ст. 422-1 КПК України. Діюче законодавство не передбачає можливості об`єднання кримінальних проваджень апеляційним судом на даній стадії апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 ..

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14.11.2021 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді