КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

25 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000450 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута Хмельницької обл., громадянина України, раніше судимого 12.02.2019 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України на 240 годин громадських робіт, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

його законного представника ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та засуджено:
- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців;
- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців із конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд призначив ОСОБА_5 остаточне покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців із конфіскацією майна.
Цим же вироком судом визнано винним та засуджено ОСОБА_11 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України, за сукупністю яких, на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу, йому призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців із конфіскацією майна.

Крім того, судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.
Як встановлено вироком суду, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_5 і невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, 21.01.2020, приблизно о 23:00 год., перебуваючи по вул. Політехнічній, 35 у м. Києві, побачили раніше незнайомого ОСОБА_12 і вступили між собою у змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи спільний умисел, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_12 , з яким розпочав розмову. ОСОБА_11 , підійшовши до ОСОБА_12 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, правою рукою наніс ОСОБА_12 два удари у ліву брову, від чого останній впав на лавку.
У цей час невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, відкрито викрала з кишені куртки ОСОБА_12 мобільний телефон «Ксіомі Редмі 4А», вартістю 3 000 грн., у чохлі, вартістю 200 грн., з сім карткою оператора мобільного зв`язку, вартістю 50 грн. Продовжуючи спільні дії, ОСОБА_5 став витягувати з кишені джинсів ОСОБА_12 гаманець, на що останній почав чинити опір, намагаючись піднятись з лавки. Невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, обома руками штовхнула ОСОБА_12 , від чого останній впав на лавку, а ОСОБА_5 забрав з кишені джинсів ОСОБА_12 гаманець, з якого відкрито викрав гроші в сумі 20 грн., банківські картки «Ощадбанку», «Альфа Банку», Приват-Банку», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, кинувши гаманець потерпілому. Відкрито викравши майно потерпілого, ОСОБА_11 , ОСОБА_5 і невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди в сумі 3 250 грн.
Крім того, ОСОБА_11 і ОСОБА_5 21.01.2020, приблизно о 23:10 год., перебуваючи по вул. Борщагівській, 100 у м. Києві, побачили раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_9 та вступили між собою у змову, направлену на заволодіння майном останнього шляхом вчинення нападу. Реалізуючи спільний умисел, ОСОБА_11 і ОСОБА_5 підійшли до ОСОБА_9 ОСОБА_11 дістав з кишені ніж, який направив у сторону ОСОБА_9 , після чого, висунув ОСОБА_9 вимогу передати належне останньому майно. Сприймаючи такі дії, як реальну погрозу застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, ОСОБА_9 передав ОСОБА_11 мобільний телефон «Леново 6220», вартістю 4 000 грн., в чохлі, вартістю 50 грн., з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Лайселл», вартістю 50 грн., навушники «Панасонік», вартістю 260 грн., зарядний пристрій «Мінісо», вартістю 600 грн., гроші в сумі 400 грн., 2 купюри номіналом по 200 грн.
Заволодівши майном ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому матеріальної шкоди в сумі 5 360 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених під час її розгляду уточнень, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року в частині його засудження за ч. 2 ст. 187 КК України по епізоду щодо ОСОБА_9 скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, пом`якшивши призначене йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає про те, що ухвалений щодо нього вирок підлягає скасуванню в частині визнання його винним та засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та відсутністю доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Зокрема, як зазначає ОСОБА_5 він не приймав участі у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , оскільки знаходився на відстані не менше 10 метрів від нього. В цей момент біля потерпілого знаходився ОСОБА_11 , який і заволодів майном ОСОБА_9 . При цьому, він, ОСОБА_5 , не бачив у ОСОБА_11 ножа і як він погрожував ним потерпілому.
Крім того, апелянт просить звернути увагу на те, що під час судового розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що він має сім`ю, дитину та матір із тяжким захворюванням, яка потребує його допомоги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 також подала апеляційну скаргу, в якій, після узгодження спільної позиції з обвинуваченим, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити з підстав зазначених в апеляційній скарзі її підзахисного.
При цьому, захисник повністю підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та поясненнях її підзахисного та просила їх врахувати при прийнятті рішення за наслідками розгляду апеляційних скарг.
Вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг1, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме: у відкритому викрадені чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Оскільки в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_13 не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення по епізоду грабежу, його правова кваліфікація за ч. 2 ст. 186 КК України, а також доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні цього кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для перегляду судового рішення поза межами поданих стороною захисту апеляційних скарг, а тому переглядає вирок лише в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та в частині призначеного його покарання за сукупністю інкримінованих йому злочинів.
Зокрема, незважаючи на доводи апеляційних скарг та заперечення обвинуваченим ОСОБА_5 своєї причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , його вина, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваному судовому рішенні, повністю доведена сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, які детально описані у вироку, а саме:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , які детально наведені у вироку та всупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_5 , не викликають сумнівів у своїй достовірності;

- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 22.01.2020;
- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 22.01.2020, у відповідності до яких ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , як осіб, які вчинили напад на нього. При цьому, ОСОБА_11 з погрозою застосування ножа заволодів його майном, а ОСОБА_5 , у цей час знаходився поруч.
Більш того, будучи безпосередньо допитаним в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 не тільки підтвердив фактичні обставини вчиненого на нього розбійного нападу, які суд першої інстанції визнав доведеними, а й ту обставину, що він сприймав дії обвинувачених як вчинені за попередньою змовою групою осіб, оскільки до вчинення нападу на нього, обвинувачені разом йшли за ним і постійно знаходилися поруч.
Вказані показання потерпілого ОСОБА_9 є не тільки послідовними, а й такими, що узгоджуються з іншими доказами, зокрема з показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 , який також підтвердив, що в момент розбійного нападу на потерпілого із застосуванням ножа, ОСОБА_5 перебував поряд, бачив його дії та нічого не говорив.

Приймаючи до уваги обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України, які були встановлені на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, суд першої інстанції цілком правомірно визнав ці докази належними і допустимими та дійшов обґрунтованих висновків не тільки щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, а також форми вини та мотивів інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та їх правової кваліфікації, а й щодо неспроможності позиції обвинуваченого ОСОБА_5 , який заперечував свою причетність до розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , оскільки вона повністю спростована сукупністю наведених у вироку доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження через відсутність належних та допустимих доказів його вини за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , слід визнати безпідставними та такими, що не ґрунтуються на доказах, які були досліджені під час судового розгляду.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, прийняв до уваги тяжкість кримінальних правопорушень та ступінь участі обвинуваченого у їх вчиненні, дані про особу винного, який раніше судимий, негативно характеризується за місцем реєстрації, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Аналізуючи позиції обвинувачених, у тому числі ОСОБА_5 , суд першої інстанції визнав, що у нього відсутнє критичне ставлення до вчиненого, а тому не знайшов підстав для визнання обставиною, що пом`якшує його покарання, наявність щирого каяття.
Інших обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, у тому числі тих, на які посилалась сторона захисту, а саме активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування збитків, судом не встановлено, так само, як не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, оскільки позиція прокурора про вчинення обвинуваченими злочинів у стані алкогольного сп`яніння не знайшла свого підтвердження.
Таким чином, суд першої інстанції визнав необхідним призначити обвинуваченим, у тому числі ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційних скарг як обвинуваченого, так і його захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на дані про його особу та обставини, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, не можуть свідчити про призначення йому явно несправедливого покарання, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, останній, будучи раніше судимим за вчинення аналогічного корисливого злочину, та будучи засудженим до покарання у виді громадських робіт, належних висновків для себе не зробив та, через незначний проміжок часу, вчинив новий злочин проти власності, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, що незважаючи на доводи скарги, не дозволяє зробити висновок про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом або про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного йому покарання.
Виходячи з вищенаведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту, не вбачає законних підстав для скасування або зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, в тому числі із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, залишити вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 760/5364/20

Номер провадження : 11-кп/824/2551/2021

Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_14

Доповідач - суддя ОСОБА_1