Справа № 392/66/22
Провадження № 1-кп/392/135/22

УХВАЛА

07 лютого 2022 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2021 за № 0000384 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
встановив:
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів, яке мотивував тим, що на даний час продовжують існувати ризики щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а тому вважав, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Потерпіла в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора, при цьому наголосила, що боїться за своє життя та здоров`я, а також своїх малолітніх дітей, оскільки обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе знову прийти до неї та заподіяти їй шкоду.
Представник потерпілої також просив задовольнити клопотання прокурора.
Захисник адвокат заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, ризики, на які посилався прокурор є недоведеними, оскільки з моменту події до застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою минуло майже 3 місяці, він не переховувався від органу досудового розслідування та з`являвся за викликом до слідчого. Має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштований, має виключно позитивні характеристики, вину в інкримінованому йому злочині визнає частково, а саме обставини визнає, не погоджується з кваліфікацією. А тому просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання. При цьому вказав, що обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, не буде вчиняти тиск на потерпілу, свідків у даному кримінальному провадженні.
Обвинувачений повністю підтримав позицію захисника, вказав, що за три місяці не вчиняв жодних спроб на переховування від слідства, не звонив до потерпілої не тиснув та не погрожував їй.
Заслухавши думку учасників судового провадження, які брали участь у судовому засіданні, надавши оцінку доводам прокурора, викладеним у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заперечення сторони захисту щодо заявленого прокурором клопотання, суд дійшов висновків про таке.
Судом встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , діє, застосований ухвалою слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2021 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 10.02.2022 року.
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою закінчується 10.02.2022 року, до вказаного часу судове провадження не може бути завершене.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.
Вирішуючи питання продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, що відноситься до категорії умисних особливо тяжких, санкція його передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Кримінальне правопорушення посягає на найвищі цінності життя людини, призвело до тяжких наслідків у вигляді істотної шкоди здоров`ю потерпілої.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Суд вважає, що в судовому засіданні прокурором доведено продовження існування раніше встановлених ризиків, які і на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а саме:
- обвинувачений може переховуватися від суду з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та відповідно з мірою можливого покарання, фактичних обставин скоєння (п.1.ч.1 ст.177 КПК України);
- обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу, яка хоч і допитана під час судового розгляду, проте заявила, що побоюється за своє життя та здоров`я та своїх дітей, з урахуванням обставин скоєння злочину обвинуваченим, а також може впливати на свідків, з метою зміни їх показань, які ще не допитані в судовому засіданні, з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим, та у зв`язку з цим вчинити інше кримінальне правопорушення (п.3 , п.5, ч.1 ст.177 КПК України).
Судом також враховуються відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно не одружений, проте проживає із співмешканкою, має на утриманні неповнолітню і малолітню дітей, раніше не судимий, працевлаштований, за останнім місцем проживання, підозрюваний характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок.
Наведені обставини, які встановлені та доведені під час досудового розслідування, які обґрунтовували застосування та обґрунтовують продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися.
Враховуючи вищевикладене та обставини провадження, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим.
Отже, на даний час наявні достатні підстави вважати, що стосовно ОСОБА_3 не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 3, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Станом на час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою судом враховується також те, що судовий розгляд у вищевказаному кримінальному провадженні розпочався, допитано потерпілу, однак на час розгляду даного клопотання прокурора, у справі не допитано обвинуваченого та свідків відповідно до реєстрів матеріалів досудового розслідування, не досліджено письмові докази.
Доводи сторони захисту, зокрема про наявність постійного місця проживання, твердження обвинуваченого про те, що він не має наміру ухилятися від суду та впливати на свідків та потерпілу, не спростовують встановлених і наведених обставин та ризиків.
За сукупності наведених обставин та даних, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів.
Доводи сторони захисту про недоведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та безпідставність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не спростовують встановлених і наведених обставин та ризиків, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання слід відмовити.
Зважаючи на вказані вище обставини, не дають суду підстав застосувати до обвинуваченого менш суворі види запобіжних заходів заходи (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), оскільки вони не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Крім цього, суд на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 369-372, 392 КПК України, суд,
постановив:
Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 07.02.2022 до 07.04.2022 включно.
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово або особисте зобов`язання - відмовити.
Строк дії ухвали визначити до 07 квітня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Маловисківський районний суд Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_9