КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/238/2022 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року,
за участю: підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права без дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.
Апелянт вказує на те, що із змісту письмового повідомлення про підозру вбачається, що воно вручено підозрюваному 23.01.2021, не у день його складання 23.12.2020, тобто у порушення вимог ч. 1 ст. 278 КПК України.
При цьому, слідчим письмове повідомлення про підозру від 23.12.2020 нібито було направлено поштовим зв`язком за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 .
Однак ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 тривалий період часу не проживав, оскільки цю квартиру він передав в оренду, помешкання за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності його матері і в ньому він не проживає, а фактичне місце проживання останнього знаходиться за іншою адресою: АДРЕСА_5 , де він постійно проживає разом з сім`єю.
Проте слідчим не було вчинено належних процесуальних дій направлених на встановлення дійсного місця знаходження останнього для вручення йому повідомлення про підозру.
Більше того, з накладних Укрпошти не вбачається конкретного переліку документів надісланих відправником за вказаними вище адресами.
Слідчий достеменно володіючи інформацією про можливе місце проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_5 , замість того щоб вжити достатніх та необхідних заходів, спрямованих на належний виклик останнього до органів слідства, обмежився лише формальним направленням за місцем проживання повідомлення про підозру поштою.
Апелянт звертає увагу на те, що за результатами заходів працівниками поліції було встановлено те, що 23.12.2020 ОСОБА_7 періодично відвідує та проживає за адресою, зокрема, АДРЕСА_5 відповідно копії рапорту, що спростовує неможливість вручення особисто ОСОБА_7 повідомлення про підозру, а також не унеможливлює право слідчого діяти у іншій спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема, шляхом вручення повідомлення про підозру під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з ним проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Апелянт зауважує, що вказаний вище рапорт оформлений вже після складання та направлення повідомлення про підозру поштою - 25.12.2020, що дає підстави стверджувати, що слідчий на дату вчинення процесуальної дії щодо складання та направлення повідомлення про підозру - 23.12.2020, не знав відомостей викладених у цьому рапорті.
Поряд з цим, в матеріалах кримінального провадження відсутня будь-яка інформація про виклик ОСОБА_7 до слідчого/прокурора 23.12.2020 для проведення з ними слідчих та процесуальних дій, зокрема, вручення йому особисто письмового повідомлення про підозру.
Отже, при таких обставинах можна стверджувати, що ОСОБА_7 не повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, оскільки відсутнє будь-яке підтвердження отримання ним повідомлення про підозру в день його складання.
Оскільки ОСОБА_7 не було вручено повідомлення про підозру у порядку, передбаченому КПК України, в зв`язку із чим відсутні докази, що він набув статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні.
Неналежне вручення особі повідомлення про підозру є наслідком не набуття статусу підозрюваного, отже є вагомим аргументом для скасування повідомлення про підозру.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга,не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
В подальшому, 23 січня 2021 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено особисто, доказом чого є розписка останнього.
В обґрунтування даної скарги зазначено, що слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві 23.12.2020 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке всупереч КПК України, вручено ОСОБА_7 лише 23 січня 2021, а примірники повідомлення про підозру, які направлялись органом досудового розслідування поштою за місцем проживання ОСОБА_7 не вручені та направлені за неактуальною адресою, а тому таке повідомлення про підозру є неналежним, у зв`язку із чим адвокат ОСОБА_6 просив його скасувати.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що як вбачається зі змісту оскаржуваного повідомлення про підозру, а також з матеріалів скарги, слідчим належним чином дотримано вимог ст. 277-278 КПК України, при цьому фактичні обставини, які викладені у повідомленні про підозру, підтверджується матеріалами кримінального провадження, які складені у відповідний процесуальний спосіб і які, на переконання слідчого судді, вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину. Таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).
Також слідчий суддя вважав, що слідчим дотримано порядок вручення згаданого повідомлення про підозру, зокрема, направлення засобами поштового зв`язку за адресами можливого проживання ОСОБА_7 , в тому числі за адресою реєстрації, а в подальшому вручення такого повідомлення особисто ОСОБА_7 , тому доводи адвоката ОСОБА_6 про неналежність процедури повідомлення ОСОБА_7 про підозру є безпідставними.
Дане рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.
Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно довимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.
Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.
Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).
В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.
Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст. 303 ч. 1 п. 10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.
Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.
При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали, всупереч твердженням апелянта, слідчим суддею встановлено, що на час повідомлення підозри існували факти та інформація, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення про яке йому було повідомлено.
В ході розгляду скарги, всупереч доводам апелянта, встановлено, що при здійсненні повідомлення про підозру органом досудового розслідування було дотримано вимог положень ст.276-278 КПК України, а доводи захисника підозрюваного, щодо того, що слідчим не було вчиненого належних процесуальних дій направлених на встановлення дійсного місця знаходження ОСОБА_7 , для вручення йому повідомлення про підозру, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки слідчим суддею встановлено та колегією суддів перевірено, що слідчим дотримано порядок вручення згаданого повідомлення про підозру, зокрема, направлення засобами поштового зв`язку за адресами можливого проживання ОСОБА_7 , в тому числі за адресою реєстрації, а в подальшому вручення такого повідомлення особисто ОСОБА_7 , тому доводи адвоката ОСОБА_6 про неналежність процедури повідомлення ОСОБА_7 про підозру є безпідставними.
Відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК).
Згідно із ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Отже, повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.
Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.
Недотримання встановлених законом приписів повідомлення про підозру особи породжує негативні правові наслідки з точки зору дотримання принципів верховенства права та законності у кримінальному провадженні, які мають безпосередній результат, що повинен розглядатися як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, недійсність процесуальної дії та не набуття особою процесуального статусу підозрюваного.
Частиною 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Відповідно до ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 309, 304, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4