Провадження №1-кп/127/501/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000048, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 14 травня 2021 року з Вінницької обласної прокуратури надійшли матеріали кримінального провадження №0000048 внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 07 травня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України з угодою про визнання винуватості від 07 травня 2021 року укладеної між прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_5 .
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475цього Кодексу.
Враховуючи сукупність вказаних норм, судом призначено підготовче судове засідання у справі з викликом учасників судового провадження в ході якого суд мав розглянути питання щодо укладеної угоди про визнання винуватості, що надійшла на розгляд суду.
Прокурор ОСОБА_3 просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає. Також заявив суду клопотання про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою на шістдесят діб, яке мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які становлять значну суспільну небезпеку, їх санкції передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. На даний час обставини та ризики зазначені у ст. 177 КПК України, які стали підставою застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, зокрема:
- ОСОБА_5 , розуміючи суть пред`явленого обвинувачення та сукупність здобутих доказів, які підтверджують її вину, а також тяжкість покарання за вказані кримінальні правопорушення, перебуваючи на волі може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);
- ОСОБА_5 , розуміючи суть пред`явленого обвинувачення та сукупність здобутих доказів, може впливати на свідків та інших осіб, причетних до вчинення даних кримінальних правопорушень, з метою зміни, спотворення їх майбутніх показань у ході судового розгляду (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);
-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки на підставі протоколів негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_5 здійснювала свою протиправну діяльність пов`язану із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин вже тривалий час.
З огляду на викладене, наявні реальні підстави вважати, що ОСОБА_5 можуть бути вчиненні дії, визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що у свою чергу дає підстави для продовження застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Таким чином, сторона обвинувачення стверджує, що ризики, які існували на момент обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, продовжують існувати, посилюються в силу об`єктивних обставин на кожній наступній стадії судового розгляду та з кожним судовим засіданням, зокрема, усвідомленні невідворотності покарання. Обов`язково слід зважати і на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, в якій власне займала лідируючу роль, що суттєво збільшує ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Разом з тим, відсутні будь які обґрунтування, докази та документи, які б свідчили про припинення ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, які б стали підставою для скасування чи зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеною заставою. Враховуючи вищевказані обставини сторона обвинувачення приходить до висновку, що відносно ОСОБА_5 , необхідно продовжити строк тримання під вартою, що забезпечить належне виконання покладених на обвинувачену обов`язків у межах строків судового розгляду кримінального провадження.
Обвинувачена просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду, додатково повідомила, що не визнає себе винною також затягувати розгляд справи не намагалася, від укладеної угоди вона відмовляється, щодо її затвердження заперечує, оскільки не бажає укладати угоду про визнання винуватості.
Захисник ОСОБА_4 вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, заперечив щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченій у виді тримання під вартою, оскільки сторона обвинуваченого не надала жодного підтвердження щодо ризиків, на які вона посилається в своєму клопотанні. Просив змінити обвинуваченій запобіжний захід з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченої, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Так, ч. 3 ст. 314 КПК України визначено перелік дій можливих дій суду у підготовчому судовому засіданні. Згідно вказаного переліку суд має право прийняти одне з рішень, визначених окремими пунктами, а саме :
1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Суд звертає увагу, що рішення щодо угоди (затвердження або відмова) виділено законодавцем в окремий пункт можливих дій суду, а рішення щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду в інший пункт, що регулює дії суду.
Пунктом 4 ч. 7 ст. 474 КПК України, що регулює загальний порядок судового провадження на підставі угоди, чітко визначено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.
З позиції обвинуваченої ОСОБА_5 в судовому засіданні, яка в присутності захисника заперечила щодо затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що саме така її позиція є добровільною, судом виявлено обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості під час досудового слідства не було добровільним.
Вказане є підставою для прийняття судом рішення про відмову в затверджені угоди про визнання винуватості від 07.05.2021 року.
Рішення про відмову в затверджені угоди зумовлює рішення суду про повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відмова в затверджені угоди ( п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України) не тягне за собою рішення щодо необхідності призначення обвинувального акту до судового розгляду (п. 5 ч. 1 ст. 314 КПК України), оскільки в пункті 1 ч. 3 ст. 314 КПК України чітко визначено дії суду при відмові в затверджені угоди «суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475цього Кодексу».
Таким чином, Законом чітко визначено, що суд відмовивши в затверджені угоди має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
При цьому вказане повернення кримінального провадження не є тотожним діям суду, передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким врегульовано дії суду при встановлені того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Так, п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначено право суду повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Суд зазначає, що в даному випадку обвинувальний акт не повертається та не оцінюється на відповідність вимогам закону, а повертається кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, що передбачено як невід`ємна частина рішення суду при відмові в затверджені угоди.
Законодавцем передбачено вказані дії (відмова в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України) як сукупність двох дій, перша з яких безумовно породжує другу. Альтернативи у виді «можливості повернення» Законом не передбачено.
Нормою ч. 8 ст. 469 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження, зобов`язувала прокурора здійснити виділення матеріалів та направити їх до суду разом з угодою. Вказаний обов`язок прокурора є відмінним від вимог ст. 290 КПК України, згідно із якими прокурор лише визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, вчиняє дії щодо відкриття матеріалів та направлення акту до суду.
Позиція ОСОБА_5 під час досудового розслідування порушила право прокурора визнавати зібрані докази достатніми, а вимоги ч. 8 ст. 469 КПК України, які зобов`язували прокурора виділити кримінальне провадження, порушили права ОСОБА_5 ознайомитись зі всіма зібраними у справі доказами.

Таким чином, повернення кримінального провадження в даному випадку є необхідним для відновлення процесуальних прав сторін.

Також, у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченої, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою суд враховує суть обвинувачення та факт того, що ОСОБА_5 набула статусу обвинуваченої у кримінальному проваджені, тобто сторона обвинувачення, звернувшись до суду з обвинувальним актом, вважала не лише підозру обґрунтованою, а й докази у справі достатніми для висунення обвинувачення особі.
Так, прокурором доведено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. За твердженням прокурора саме зазначене обвинувачення свідчить про факт того, що ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність. Суд приймає вказаний довід до уваги, проте оцінює його не відокремлену, а в сукупності з іншими даними, доведеними прокурором. Так, згідно обвинувачення, ОСОБА_5 тривалий час здійснювала діяльність у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, діяла з корисливою метою, що в сукупності із обвинуваченням дійсно свідчить про факт того, що ОСОБА_5 зможе продовжити злочинну діяльність, оскільки буде потребувати джерел до існування.
Крім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у ОСОБА_5 поважних причин та правових підстав для перебування у м. Вінниці не було та не має. Так, обвинувачена зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане свідчить про велику ймовірність, що ОСОБА_5 буде проживати в іншому місті, наслідком чого може бути її переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином шляхом неявок в судові засідання.
З вказаних підстав, суд дійшов висновку, що ризики у кримінальному провадженні продовжують існувати та не зменшились, а застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченої у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів є недоцільним та в даному випадку загрожуватиме своєчасному та повному судовому розгляду.
Враховуючи наведене, достатнім для запобігання встановлених судом ризиків запобіжним заходом буде тримання обвинуваченої під вартою. Отже, наведене свідчить про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики, які встановлені судом існують, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом буде тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не буде гарантувати належної поведінки обвинуваченої під час розгляду справи.
Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Серед вказаного переліку зазначено на інші ухвали у випадках, передбачених КПК України та ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Частиною 4 ст. 314 КПК України визначено, що ухвала про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Як вже зазначалось, суд не приймає рішення про повернення обвинувального акту (п.3 ч.3 ст.314 КПК України), а відмовляє в угоді та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України на підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Статтею 314 КПК України можливість оскарження ухвали суду з прийняттям рішення, передбаченого п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України не передбачено.
Вказане свідчить, що ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченій, а в решті є остаточною та оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 392 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 07 травня 2021 року укладеної між прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_5 .
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в зв`язку із прийняттям рішення про відмову в затвердженні угоди повернути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, відомості про які внесені 07 травня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 28 жовтня 2021 року по 26 грудня 2021 року включно.

Копію ухвали направити до ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
На підставі ч. 4 ст. 314, 392 КПК України в решті ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: