ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/11825/18

Номер провадження 1-кп/495/7/2022

05 січня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0002561 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Староказаче, Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянина України, з неповно-вищою освітою, працюючого водієм, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурори Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області, від 28.11.2013 року по справі № 515/2584/13 вирішено стягувати аліменти з обвинуваченого ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2013 року до повноліття доньки ОСОБА_10 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а потім по 1/4 частині заробітку до повноліття сина ОСОБА_11 , тобто до 18 серпня 2030 року, але мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

27 лютого 2018 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області, позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також встановлено мінімальний розмір аліментів на одну дитину який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_12 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_13 , аліментів на утримання дітей доньки ОСОБА_10 та сина ОСОБА_11 .

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 , після набрання судовим рішенням чинності, здійснив платежі на загальну суму 19474,58 гривен, серед них останній 16.07.2018 року. На теперішній час реальних виплатів на утримання дітей не робив, не приймав заходів по працевлаштуванню, на обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває, на виклики до відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області не з`являється, змінив місце проживання без повідомлення державного виконавця, які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів. Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_4 , злісно ухиляється від встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Встановлена загальна сума заборгованості станом на 31.10.2018 року згідно розрахунку, виданим відділом державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, складає 45 113 гривень 28 копійок.

На протязі всього судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України не визнавав.

Після дослідження всіх доказів по справі, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив, що дійсно, він з потерпілою ОСОБА_7 перебував у шлюбі, від якого у них є двоє неповнолітніх дітей. 28.11.2013 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області було стягнуто з нього на користь потерпілої ОСОБА_7 аліменти на утримання їх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2013 року до повноліття доньки ОСОБА_10 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а потім по 1/4 частині заробітку до повноліття сина ОСОБА_11 , тобто до 18 серпня 2030 року. 27 лютого 2018 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області, його було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_9 , також встановлено мінімальний розмір аліментів на одну дитину який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після рішення суду він спочатку сплачував аліменти на утримання дітей, на загальну суму 19474,58 гривен, однак з липня 2018 року, він перестав платити аліменти, так як не мав можливості, тому що не мав роботи. На обліку в Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває, оскільки працює за наймом. Пояснив, що буде оплачувати і заборгованість по аліментах та самі аліменти. Просив його суворо не карати.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими під час судового розгляду доказами, а саме:

- свідченнями допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 це її колишній чоловік. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. 28.11.2013 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області було стягнуто обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання їх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2013 року до повноліття доньки ОСОБА_10 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а потім по 1/4 частині заробітку до повноліття сина ОСОБА_11 , тобто до 18 серпня 2030 року. Також 27 лютого 2018 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області, обвинуваченого ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також встановлено мінімальний розмір аліментів на одну дитину який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після цього обвинувачений ОСОБА_4 сплачував аліменти за рішенням суду, однак з липня 2018 року, останній перестав сплачувати аліменти на утримання дітей, ніякої участі у житті та виховуванні дітей не приймає. Просила призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України підтверджується також зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0002561 від 02.08.2018 року про те, що з лютого 2016 року по теперішній час обвинувачений ОСОБА_4 не виплачує аліменти ОСОБА_7 на утримання дітей;

-заявою від потерпілої ОСОБА_7 від 02.08.2018 року про вчинення кримінального правопорушення;

-заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року справа № 515/2584/13-ц, яким позов потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено;

-виконавчими листами Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.12.2015 року, справа №515/2584/13-ц щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої аліментів на утримання дітей;

-постановами про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2015 року щодо стягнення аліментів з обвинуваченого ОСОБА_4 ;

-заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 лютого 2018 року справа № 515/1904/17, яким позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та зміну розміру стягнення аліментів на утримання дітей задоволено;

-виконавчими листами Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.04.2018 року, справа №515/1904/17 щодо зміни стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої аліментів на утримання дітей;

-постановами про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2018 року щодо стягнення аліментів з обвинуваченого ОСОБА_4 ;

-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.

Досліджені під час судового розгляду докази суд вважає належними, допустимими, та такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
З урахуванням викладеного, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України доведена в повному обсязі.

Висновок суду ґрунтується на висновках з пояснень обвинуваченого, який не заперечував, що дійсно він повинен за рішенням суду сплачувати аліменти на користь потерпілої на утримання їх неповнолітніх дітей, пояснень потерпілої, щодо того, як, коли та за яких обставин обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення. Суд бере до уваги, що пояснення цих осіб є тотожними по суті та не суперечать один одному.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його за ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відносить каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_4 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, а саме те, що він розкаявся, наразі сплачує аліменти та працює, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків, а також враховуючи думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, суд вважає доцільним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді громадських робіт.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, судові витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 371, 373, 374, 376, 392- 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та на підставі санкції даної статті призначити йому покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, судові витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1