ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:611/1256/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2640/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.185,395 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від частини з них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, розглянувши в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 05 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Барвінкове, Харківської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 21 вересня 2015 року Барвінківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; звільнений 06 06 2018 року по відбуттю строку покарання, -

визнано винним та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ст.395 КК України у виді 5 місяців арешту, що відповідно до ч.1 ст.72 КК України відповідає 5 місяцям позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 07 12 2018 року до 27 05 2021 року включно в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Визначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту фактичного взяття його під варту з 07 12 2018 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення за наступних обставин.

11 06 2018 року, приблизно о 23:00 год., ОСОБА_7 , прийшов до будівлі пилорами за адресою: АДРЕСА_2 , з метою крадіжки майна. Реалізуючи злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, діючи з корисливим мотивом, повторно, впевнившись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, ОСОБА_7 через віконний отвір без скла проник до будівлі пилорами, звідки таємно шляхом демонтажу викрав електричний двигун «Уралелектро» автоматичного асинхронного типу АДМ 90L4YA, потужністю 2,2 кВт, 1400 об/хв, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи № 3957 від 15 11 2018, становить 1680,00 грн., 10 метрів мідного кабелю ПВС-4х4.1, вартість якого встановити не видалось можливим. Вказане майно ОСОБА_7 виніс через ворота приміщення, які відчинив з середини.

Після скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_7 з місця його вчинення зник, обернувши викрадені речі на свою користь та розпорядившись в подальшому на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Окрім того 05 07 2018 року у вечірній час, за аналогічних обставин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, проник до будинку будинку за адресою: АДРЕСА_3 , зірвавши фізичною силою рук зірвав замок на вхідних дверях, звідки таємно викрав: чавунну двоконфорочну плиту, вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 90,00 грн.; 4 колосники, вартість яких, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 36,00 грн.; 2 алюмінієві каструлі, вартість яких, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 26,00 грн.; чавунну сковороду, вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 11,25 грн.; 2 балони аерозольної фарби ТМ «Mixon» «Hoddylack», вартість яких, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 90,00 грн.; банку фарби «Зебра», вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 165,68 грн.; 20 метрів кабелю ТПП 20х2х0,5, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 737,80 грн.

Після скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_7 з місця його вчинення зник, обернувши викрадені речі на свою користь та розпорядившись в подальшому на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 1156,73 грн.

Також, 15 07 2018 року у вечірній час, за аналогічних обставин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, через віконний отвір без скла проник до сараю, розташованому у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_4 , звідки намагався таємно викрасти 5 метрів мідного електричного кабелю ПВ3-95, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 3957 від 15 11 2018 року, становить 1188,85 грн., але був затриманий на території двору. Тобто ОСОБА_7 вчинив усі дії, які вважав за необхідне задля вчинення крадіжки, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Окрім того судом встановлено, що 09 08 2018 року близько 01:00 год., за аналогічних обставин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, через віконний отвір без скла проник до будівлі пилорами за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав 20 метрів кабелю ПВС 4х4.0, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи № 3957 від 15 11 2018 року, становить 610,80 грн.

Після скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_7 з місця його вчинення зник, обернувши викрадені речі на свою користь та розпорядившись в подальшому на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану суму.

Окрім того, 10 08 2018 року у вечірній час, за аналогічних обставин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, через віконний отвір проник до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_5 , де з кухні таємно викрав металеву пічну плиту вагою 25 кг., вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи № 3957 від 15 11 2018 року, становить 143,25 грн.(по ціні лому чорних металів: 5,73 грн. за 1 кг).

З гаражу за вказаною адресою, який складає одне приміщення з будинком, ОСОБА_7 таємно викрав: металеву саморобну тачку вагою 20 кг., вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи № 3957 від 15 11 2018 року, становить 114,60 грн. (по ціні лому чорних металів: 5,73 грн. за 1 кг.); металеві прути загальною вагою 30 кг., вартість яких, згідно висновку товарознавчої експертизи № 3957 від 15 11 2018 року, становить 171,90 грн.(по ціні лому чорних металів: 5,73 грн. за 1 кг). Вказане майно ОСОБА_7 виніс через двері, які відчинив з середини.

Після скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_7 з місця його вчинення зник, обернувши викрадені речі на свою користь та розпорядившись в подальшому на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 429,75 грн.

Окрім того, 24 09 2018 року приблизно о 01:00 год., за аналогічних обставин, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, перелізши через паркан з сітки «рабиці» проник на територію господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав металеву плиту вагою 40 кг, вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 200,00 грн. (по ціні лому чорних металів: 5 грн. за 1 кг).

Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 з місця його вчинення зник, обернувши викрадені речі на свою користь та розпорядившись в подальшому на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на вказану суму.

Окрім того, 01 10 2018 року приблизно о 12:00 год., ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, зайшов на територію двору будинку за адресою: АДРЕСА_6 , звідки таємно шляхом вільного доступу, викрав 200 кг металобрухту чорного металу, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 1128,00 грн.

Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 з місця його вчинення зник, обернувши викрадені речі на свою користь та розпорядившись в подальшому на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Окрім 15 10 2018 року приблизно о 01:00 год., точний час судом не встановлено, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, через вікно шляхом розбиття скла, проник до сараю, розташованого біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав: радіоприймач «GOLON RX-606 FC», вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи № 4148 від 15 11 2018 року, становить 271,70 грн.; наручний годинник виробництва СРСР, який матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 з місця його вчинення зник, обернувши викрадені речі на свою користь та розпорядившись в подальшому на свій розсуд, чим завдав власнику ОСОБА_14 матеріальний збиток на вказану суму.

06 06 2018 року ОСОБА_7 був звільнений із Олексіївської виправної колонії Харківської області (№ 24), з якої він вибув до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

10 10 2018 року Барвінківським районним судом по відношенні до ОСОБА_7 було встановлено адміністративний нагляд строком на рік.

Згідно п.п.1,3,4 обмежень, ОСОБА_7 було заборонено відлучатися з домоволодіння за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , з 23:00 год. до 06:00 год. наступного дня; виїжджати за межі Барвінківського району з будь-яких питань без відома Барвінківського відділення поліції ГУ НП в Харківській області та він був зобов`язаний з`являтися для реєстрації кожну першу суботу щомісяця до Барвінківського відділення поліції Балаклійського відділу поліції ГУ НП в Харківській області.

16 10 2018 року ОСОБА_7 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також ухилення від покарання за вчинені ним після звільнення злочини, не повідомивши Барвінківський ВП Балаклійського ВП ГУ НП в Харківській області, хоча мав таку можливість, умисно самовільно, без поважної причини, залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та виїхав до м. Гуляйполе Запорізької області, чим порушив пункт «в» ст.ст.9,10 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01 12 1994 року.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом: за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення, вчинена повторно; за ч.3 ст.185 КК України як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно, поєднана з проникненням у приміщення; за ст.395 КК України як порушення правил адміністративного нагляду, що виразилося у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду (т.4 а.с.132-137).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати та направити справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

Такі вимоги обґрунтував тим, що повністю відмовляється від своїх показань, які давав в суді першої інстанції.

Зазначив, що судом не було представлено конкретних доказів його вини у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Судом при розгляді справи, на думку обвинуваченого, не було враховано те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні протоколи про вилучення у нього будь-яких викрадених речей, а також те, що слідчі дії під час досудового розслідування проводилися без його присутності.

Вказав, що провину у скоєнні інкримінованих злочинів він визнав під психологічним тиском з боку співробітників поліції (т.4 а.с.147-148).

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Обвинувачений в судовому засіданні уточнив свою позицію та зазначив, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав призначення йому надмірно суворого покарання.

Захисник підтримав позицію свого підзахисного щодо необхідності призначення більш м`якого покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині його незгоди із пред`явленим йому обвинуваченням, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для їх врахування при апеляційному перегляді, оскільки кримінальне провадження було розглянуто у порядку ч.3 ст.349 КПК України.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши обсяг доказів, які підлягають дослідженню допитом обвинуваченого та наявними в матеріалах справи письмовими доказами (т.4 а.с.135).

Як регламентовано ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Аналізуючи положення ст.349 КПК України, можна виділити такі умови для проведення судового розгляду в порядку ч.3 вказаної статті: 1) відсутність заперечень учасників судового розгляду щодо застосування процедури розгляду, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України; 2) погодження сторін із фактичними обставинами справи; 3) добровільність та істинність їхніх позицій; 4) переконаність суду в правильності розуміння сторонами обставин, що не оспорюються, і позбавлення права на апеляційне оскарження.

Відсутність заперечень розуміється як погодження сторін судового розгляду із недоцільністю дослідження доказів у провадженні через те, що ніхто не оспорює ці факти.

Визнання фактичних обставин істинними означає сприйняття їх такими, що відповідають реальній дійсності й достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Суд зобов`язаний перевірити добровільність та істинність позиції сторін, які виявляються в особистому волевиявленні на основі внутрішнього переконання й відсутності психічного або фізичного впливу на учасників судового процесу, а також роз`яснити наслідки застосування скороченого судового розгляду.

З метою перевірки наявності у суду першої інстанції підстав для проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України, було прослухано звукозапис судового засідання від 27 05 2021 року (т.4 а.с.130-131, диск знаходиться на звороті обкладинки справи) відповідно до якого встановлено, що після оголошення секретарем судового засідання явки сторін, судом було з`ясовано, чи визнає обвинувачений провину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обвинувачений вказав, що визнає провину за усіма епізодами повністю, після чого суд першої інстанції поставив перед учасниками кримінального провадження питання щодо обсягу та порядку дослідження доказів, та отримав згоду як прокурора так і обвинуваченого на здійснення скороченого порядку їх дослідження. Далі обвинувачений дав пояснення по кожному епізоду та відповів на питання прокурора щодо них, вказав, що щиро кається та жалкує про вчинене.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду під звукозапис підтвердив, що обвинуваченому ОСОБА_7 і судом, і ним особисто було роз`яснено положення ч.3 ст.349 КПК України, а також наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному вищевказаним положенням.

Як вбачається з висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 03 2018 року в справі № 521/11693/16-к, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак, дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені у ст.91 КПК України. Тобто, законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допит обвинуваченого ОСОБА_15 проводився досить детально як прокурором так і судом. Підтвердженням цього є журнал судового засідання від 27 05 202 року, аудіо та відео записи, якими було зафіксовано вказане судове засідання (т.4 а.с.130-131). Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було дотримано положень ч.3 ст.349 КПК України.

Матеріали кримінального провадження містять заяву ОСОБА_7 , в якій вказано, що він просить суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Вказав, що свою провину визнає у повному обсязі, його позиція є добровільною, а також про те, що йому зрозуміло, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку (т.4 а.с.129).

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений під звукозапис підтвердив, що заява датована та підписана ним особисто.

З урахуванням викладеного, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначені в апеляційній скарзі, про порушення норм кримінального процесуального закону судом першої інстанції, зокрема положень ч.3 ст.349 КПК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріали справи.

Посилання обвинуваченого на те, що провину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях він визнав під тиском з боку співробітників поліції, колегія суддів розцінює як спробу уникнути покарання, оскільки з огляду на матеріали кримінального провадження, будь-яких ознак, які давали б підстави припустити можливість фізичного чи психологічного тиску на ОСОБА_7 не виявлено. Більш того, відомості щодо звернення ОСОБА_7 з заявами про застосування щодо нього під час досудового розслідування фізичного та/або психологічного впливу відсутні.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_7 за його клопотанням, з метою дотримання права останнього на захист, було призначено захисника (т.1 а.с.96), від якого також не надходили будь-які заяви щодо застосування психологічного чи фізичного насилля з боку правоохоронних органів до його підзахисного та про проведення перевірки щодо таких обставин.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого щодо пом`якшення йому покарання за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, то, відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 08 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст.61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно класифікації, наведеної у ст.12 КПК України належать до нетяжких та тяжких злочинів, наслідки, які настали у результаті його вчинення, особу винного, який не є особою з інвалідністю, не працює, на обліку в Барвінківському РВК не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 16 03 2012 року з діагнозом алкогольна залежність, у лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, про що свідчать: довідки лікарів, Барвінківського РВК, характеристика, вимога щодо судимості та його свідчення.

Обставиною, яка згідно ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.

Обставиною, яка згідно ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнав рецидив злочинів.

Крім того, суд врахував, що у потерпілих відсутні вимоги до ОСОБА_7 , однак при цьому він судимий, знову вчинив аналогічні злочини проти власності, відсутні обставини, що свідчать про позитивну особистість обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, за місцем проживання характеризується задовільно, враховуючи доповідь органу пробації, яким визначено на дуже високому рівні ризик повторного вчинення правопорушення.

Проаналізувавши зазначені обставини суд визначив реальний строк покарання в межах санкцій інкримінованих статей.

Вид та розмір остаточного покарання, призначеного судом першої інстанції, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначені обвинуваченому покарання не є найтяжчими, що передбачені санкціями інкримінованих йому статей, а навпаки є наближеними до мінімальних.

Зважаючи на наведене, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, як про це зазначив захисник обвинуваченого та сам обвинувачений під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не знаходить.

Обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, в апеляційній скарзі не наведено. Не послалися на такі обставини обвинувачений та його захисник і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків та свідчили б про необхідність призначення більш м`якого покарання, апелянт не вказав.

В ході вивчення матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та, відповідно, стали б підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається, тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України, а підстави для задоволення вимог обвинуваченого відсутні.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423,424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 05 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4