Справа № 472/773/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області клопотання прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 90000484, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2021 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Веселинове Миколаївської області, українця, має повну середню освіту, не одружений, не працює, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И В :

В провадженні Веселинівського районного суду перебуває кримінальне провадження №90000484, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2021 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
06.12.2021 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_4 .
Прокурор обґрунтовує клопотання наявністю ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено кримінальну відповідальність до 15 років позбавлення волі. Зважаючи на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та санкцію покарання, а саме позбавлення волі від 7 до 15 років, у разі визнання його винним та призначення покарання, останній з метою ухилення від його відбуття зможе переховуватися від суду.
Крім того, вбачається наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, які наразі судом не допитані та які підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, натомість заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, в якому останній зазначив, що на даний час відпали будь які ризики, зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачений ОСОБА_4 не мав (так як після вчинення злочину не переховувався і місце злочину не покинув) і не має будь якого наміру переховуватися від суду, так яка має постійне місце проживання, міцні соціальні і родинні зв`язки та є учасником бойових дій; не має потреби незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, так як, потерпілий і свідок ОСОБА_7 вже допитані у судовому засіданні 01.11.2021 року, а висновок експерта долучено до матеріалів кримінального провадження. Крім того обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину в спричиненні потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, щиро розкаюється у вчиненому правопорушенні. Також, захисник ОСОБА_5 вважає, що у обвинуваченого ОСОБА_4 відсутній умисел на вбивство ОСОБА_8 , а отже його дії органом досудового розслідування невірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Тому вважає, що не має підстав в даний час стверджувати про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яких спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, і можливо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Просить суд змінити ОСОБА_4 обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в нічний час з 21.00 год. до 07.00 год.

Обвинувачений ОСОБА_4 , вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, натомість просить суд обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Судом встановлено, що строк запобіжного заходу ОСОБА_4 відповідно до ухвали Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.10.2021 року закінчується 10.12.2021 року.
При вирішення питання про продовження запобіжного заходу суд враховує, що прокурором доведено те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»),
З огляду на вказане, суд переконаний, що прокурором доведено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватися від суду, та частково ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на експерта, щодо допиту якого під час судового розгляду судом задоволено клопотання сторони обвинувачення.
Разом з тим, ч. 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ж з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи зазначене, оскільки ризики зазначені прокурором зменшують свою вагу та втрачають свою доцільність і актуальність з кожним наступним судовим засіданням, суд вважає правильним застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, а саме - у вигляді домашнього арешту.
Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За обставин, зазначених вище, враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 10 грудня 2021 року, а ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - не відпав, ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - частково підтвердився, то суд дійшов до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу підлягає задоволенню частково, також частковому задоволенню підлягає й клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки останній не довів можливість застосування домашнього арешту лише у нічний час.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 110, 131, 176-178, 181, 183, 194, 196, 197, 205, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, який змінити з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 (шістдесят) діб до 03 лютого 2021 року (включно)..
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;
- не відлучатися із АДРЕСА_1 без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1