ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №619/111/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/756/21 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

-потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

-представника потерпілої

ОСОБА_9 ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крисино, Богодухівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого у ТОВ «Каскад-група безпеки» охоронцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_8 звільнений від основного та додаткового покарання.

Як установив суд, 20 вересня 2015 року близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із швидкістю 50 км/год. по проїжджій частині дороги по вул. Леніна в смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, де біля будинку 102 побачив двох пішоходів, які переходили через дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля. При цьому ОСОБА_8 , проявляючи необережність, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості в результаті чого, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України:
-п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи №218-ОКБ/15 від 29.10.2015 року, завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я: травма тазу у вигляді уламкових переломів вертлюжної западини лобкової, сідничної та тіла клубової кісток праворуч зі змішенням фрагментів. Потерпілій ОСОБА_10 завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я: компресійний перелом 5-го грудного хребця з переломом дужки справа з незначним зсувом, компресійні переломи 3-4 грудних хребців, перелом лонної і сідничної кісток справа з незначним зсувом.
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля ОСОБА_8 , відповідно до висновку експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди №501/16 знаходяться у причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної події та наслідками, що наступили.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що в основу обвинувального вироку покладено висновок автотехнічної експертизи №501/16 від 21.06.2016 року, який ґрунтується на невірних вихідних даних, оскільки не вірно зазначено момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_8 , а саме з момент виходу пішоходів на проїзджу частину. Наголосив, що вихідні дані вказані в цій експертизі суперечать відеозапису з камери відеоспостереження, відповідно до якої пішоходи почали перетинати дорогу одразу після проїзду автомобіля, який рухався назустріч обвинуваченому, тобто момент виникнення небезпеки руху для водія встановлено невірно. Наголосив, що відповідно до дослідницької частини цієї експертизи час зупинки автомобіля ОСОБА_8 складає 3,5-3,7 та 3,4-3,5 секунд, а відповідно до відеозапису момент коли задня частину зустрічного зі ОСОБА_8 автомобіля порівнялася з потерпілим за секунду до моменту наїзду на них. Указав, що іншими висновками судових автотехнічних експертиз порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України не встановлено.
Указав, що суд безпідставно дійшов до висновку про встановлення розміру морального шкоди, оскільки судом не було проведено експертизи, тобто сума визначена судом без спеціальних знань.
Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, потерпілих, представника потерпілої ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала, що ввечері 20 вересня 2015 року вона вийшла з друзями провести додому подругу ОСОБА_12 . Вона трималася під руку з ОСОБА_13 , коли вони переходили трасу, при цьому подивилися направо та наліво, транспорта не було, тому швидкою ходою почали переходили трасу. Майже закінчивши переходити дорогу, їх збив автомобіль ВАЗ. У результаті ДТП у неї діагностували перелом таза, у зв`язку з чим вона рік перебувала на лікарняному, в результаті травми була встановлена їй третя група інвалідності.
Потерпіла ОСОБА_10 показала, що ввечері 20 вересня 2015 року її проводжала додому ОСОБА_9 та інші гості. Коли вони переходили дорогу, то їх збив автомобіль ВАЗ. Пам`ятає, що машин на дорозі не було, тому вони спокійно переходили дорогу. Прийшла до тями, коли перебувала на землі на узбіччі дороги.

Свідок ОСОБА_14 показав, що ввечері 20 вересня 2015 року близько 19 -00 години вона проводжала ОСОБА_12 . ОСОБА_10 та ОСОБА_9 йшли попереду метрів за 25-30. Вона зупинилася біля дороги, коли почула звук удару та побачила потерпілих, лежачими на узбіччі. Звуку гальмування автомобіля вона не чула. Оскільки телефона при собі вона не мала, тому побігла додому і повідомила про ДТП з метою викликати швидку медичну допомогу та працівників поліції.
Свідок ОСОБА_15 , показання якої є аналогічними показанням свідка ОСОБА_16 , зазначила, що бачила момент удару, а саме як автомобіль ВАЗ збив ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Остання пролетіла від удару метрів 6-7, ОСОБА_17 перелетіла капот машини. При цьому звуку гальмування автомобіля вона не чула. Водій знаходився в автомобілі всередині, свідок не бачила, щоб він виходив з машини. З водієм в авто була жінка пасажир. Потерпілі дорогу не перебігали, так як свідок бачила, як вони подивилися спочатку наліво, а потім направо перед тим, як переходити дорогу.

Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілих та свідків, матеріали кримінального провадження не містять.

Показання потерпілих та свідків підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту та схемою до нього за участю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 23.05.2016 року, в ході якого останні відтворили обставини, за яких вони отримали тілесні пошкодження в результаті ДТП 20 травня 2015 року (а.с. 78-81 том справи 1).

Згідно протоколу слідчого експерименту та схемою до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 від 23.05.2016 року, обвинувачений показав та пояснив за яких обставинах сталася ДТП 20.09.2015 року (а.с. 82-86 том справи 1).

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи №501/16 від 21.06.2016 року, у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_8 в даній дорожній обстановці мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виконанням вимог п. 12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. (а.с. 90-93 том справи 1).

Доводи захисника про те, що в основу цієї експертизи були покладені невірні вихідні дані, а саме щодо визначення моменту виникнення небезпеки для водія ОСОБА_8 , є безпідставними, оскільки згідно показань експерта ОСОБА_18 , який підтвердив об`єктивність висновку авто-технічної експертизи, зазначивши, що таких висновків він дійшов виходячи з аналізу наданих на експертизу доказів, даних протоколів слідчих експериментів, показань потерпілих і свідків, у тому числі показань обвинуваченого про наявність зустрічного автомобіля.

Згідно висновків комплексної судової авто-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №19931/451 від 27.04.2018 року, , визначити час, який минув з моменту коли задня частина зустрічного автомобіля, відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ-2106, порівнялась з пішоходами до моменту наїзду на них автомобіля ВАЗ-2106, експертним шляхом, з технічної точки зору, не представляється можливим. Вирішити питання чи мав водій ОСОБА_8 технічну можливість шляхом екстреного гальмування зупинити автомобіль з моменту виникнення небезпеки для руху, не доїжджаючи до пішоходів та чи відповідали дії водія ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 технічним вимогам ПДР України та чи були його дії у причинному зв`язку з виникненням ДТП, експертним шляхом на даному етапі дослідження не представляється можливим. (т. 2, а.с. 144-153).

Судом першої інстанції також були допитані експерти ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які підтримали висновок вищевказаної експертизи в судовому засіданні, посилаючись на необхідність встановлення посекундного темпу руху пішоходів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відеозапис з камер відеоспостереження по факту ДТП від 20.09.2015 року, який містяться на DVD диску, не спростовує висновків суду про винуватість ОСОБА_8 .

Крім того, з метою перевірки позиції сторони захисту, за ухвалою суду органом досудового розслідування було проведено слідчий експеримент від 25 квітня 2019 року (т.2, а.с. 214-221), відповідно до даних якого було встановлено місце наїзду на пішоходів, місце роз`їзду автомобіля ВАЗ-2106 з зустрічним транспортним засобом та рух автомобіля ВАЗ-2106. При проведенні даного слідчого експерименту установлено, що за показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 та за вказаними ним вихідними даними наїзд на пішоходів трапився б зустрічним транспортним засобом, що не відповідає обставинам ДТП від 20.09.2015 року.

Такі дані протоколу слідчого експерименту підтверджуються висновком додаткової судової авто-технічної експертизи №21869/5953 від 26.03.2020 року про те, що показання водія ОСОБА_8 , які надані ним під час проведення слідчого експерименту від 25.04.2019, з технічної точки зору є неспроможними. (т.3, а.с. 5-12).

За висновком судово-медичної експертизи №218-ОКБ/15 від 29.10.2015 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_9 мали місце забиття м`яких тканин обличчя та волосяної частини голови, правого та лівого плечей, правого стегна, області проекції правого гомілково-ступного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Травма у вигляді уламкових переломів вертлужної западини лобкової, сідничної та тіла клубової кісток праворуч зі зміщенням фрагментів, вказана травма тазу утворилася від одноразової ударної дії тупого твердого предмету з великою силою, індивідуальні властивості котрого не відобразилися в ушкодженнях, та відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вищевказані ушкодження у своїй сукупності могли бути отримані в результаті ДТП, при зіткненні транспортного засобу з постраждалою, коли остання знаходилася у вертикальному або близькому до нього положенні. (а.с. 21-23 том справи 1).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №833-А/16 від 15.07.2016 року, у потерпілої ОСОБА_10 внаслідок ДТП мала місце закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, підшкірна гематома м`яких тканин голови, ротаційний підвивих 1-го шийного хребця вправо в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели за собою короткочасний розлад здоров`я; компресійний перелом тіла 5-го грудного хребця з переломом дужки справа з незначним зсувом, компресійні переломи 3-4 грудних хребців, перелом лонної і сідничої кісток справа з незначним зсувом відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я. Перераховані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися в умовах ДТП, при обставинах і в строк, вказаних у постанові. Мається причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями, встановленими у ОСОБА_10 і дорожньо-транспортною подією від 20.09.2015 року (а.с.95-96 том справи 1).

Дослідивши, проаналізувавши та надавши належну оцінку всім зібраним у справі доказам, які безперечно доводять винуватість ОСОБА_8 , суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за викладених у вироку обставин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 , не встановлено.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Розмір грошових стягнень на відшкодування потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди у сумі 95 000 грн. та ОСОБА_10 у сумі 20 000 грн. внаслідок заподіянні їм тілесних ушкоджень ступеня, судом визначено відповідно з вимогами ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які перенесли потерпілі, з наведенням у вироку відповідних мотивів.

Доводи обвинуваченого про неврахування судом при визначення розміру моральної шкоди того, що він не працює за станом здоров`я та має на утриманні малолітню дитину, самі по собі не можуть свідчити про невідповідність розміру грошових стягнень на відшкодування моральної шкоди, оскільки ці обставини існували на момент вчинення ним кримінального правопорушення та не стали стримуючим фактором від завдання потерпілому у тому числі моральних страждань.

Посилання обвинуваченого на непроведення судово-психологічної експертизи щодо завданої моральної шкоди, в даному випадку є безпідставними, оскільки сторони кримінального провадження не зверталися до суду з відповідним клопотанням, а з урахуванням загальної засади судочинства змагальності сторін, суд визначив розмір завданої моральної шкоди відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України.

За таких обставин, підстави для скасування чи зміни вироку суду за доводами апеляційної скарги захисника - відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: