ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/263/22 Справа № 175/195/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 у провадженні за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених та їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0002799 стосовно
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 24 квітня 2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого, останній раз: 18 лютого 2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14 квітня 2016 року по відбуттю терміну покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Дніпровського апеляційного суду є кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 ч. 3 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених та їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2019 року.
19 січня 2022 року до апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
В обґрунтування клопотання, прокурор посилається на те, що на теперішній час, на його думку, наявні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та ризики, які були підставою для обрання відносно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальшого продовження не зменшились та не зникли.
Крім того, метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є, зокрема, подальший судовий розгляд даного кримінального провадження, який повинен підтвердити або спростувати підозру, яка була підставою для затримання та подальше обвинувачення.

Зазначає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, а тому тяжкість покарання, якому можуть бути піддані обвинувачені у разі визнання їх винними, може розглядатись як ризик переховування від суду та унеможливить виконання процесуальних рішень, у тому числі вироку суду.

Крім того, перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, ніж тримання під вартою, обвинувачені матимуть змогу незаконно впливати на інших учасників процесу - потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Також, слід зазначити, що ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння аналогічного злочину, передбаченого ст. 187 КК України, 14.04.2016 звільнився з місць позбавлення волі по закінченню строку покарання, упродовж нетривалого часу вчинив аналогічне кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується на теперішній час, що характеризує його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень, а оскільки останній не має інших шляхів для отримання прибутку, то може продовжити злочинну діяльність, пов`язану зі злочинами проти власності, що також вважається стороною обвинувачення як ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_8 раніше судимий за скоєння кримінального правопорушення, що характеризує його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень, а оскільки останній не має інших шляхів для отримання прибутку, то може продовжити злочинну діяльність пов`язану зі злочинами проти власності, що також вважається стороною обвинувачення як ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, під час проведення судового розгляду даного кримінального провадження встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені при застосуванні до них запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, порушать вимог передбачені ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, просив його задовольнити та продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою.
Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора і просила відмовити в його задоволенні. Обвинувачений ОСОБА_8 наголосив, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначені прокурором в клопотанні є необґрунтованими, формальними, тому не можуть бути підставою для продовження строку тримання його під вартою. Також, вважає, що сукупний строк тримання його під вартою в цьому та інших кримінальних провадженнях становить п`ять років та один місяць, що перевищує строк покарання, призначеного оскарженим вироком суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання прокурора та обговоривши його доводи, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до абз. 10 п. 20-5 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна.
Цим вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винуватими у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а ОСОБА_7 також визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна вчиненому повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинених за наступних обставин.
Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року скасовано ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, призначено новий розгляду в суді апеляційної інстанції та обрано засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 04 грудня 2021 року, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2021 року, строк тримання під вартою продовжений до 31 січня 2022 року.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження.
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, …після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами які мають бути чітко вказані (Єлоєв проти України від 06 листопада 2008 року пп. 59-61 та рішення «Свершов проти України» від 27 листопада 2008 року пп.63-65).

Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який об`єктивно існує і для запобігання його настання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Інші ризики, заявлені прокурором в клопотанні не знайшли свого підтвердження, тому є необґрунтованими.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження обвинувачені не мають легального джерела доходу, раніше притягувались до кримінальної відповідальності, обвинувачуються за злочин, пов`язаний із застосуванням насильства, не одружені, ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітнього сина, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке суд першої інстанції призначив їм покарання у виді десяти років позбавлення волі, а прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про погіршення їх становища, шляхом призначення більш суворого покарання.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого ухилення обвинувачених від суду.

Водночас, апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено в судовому засіданні існування ризику незаконного впливу на свідка у даному кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК), оскільки останній не підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Розглядаючи питання про можливість застосування стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, суд враховує, що злочин, у вчиненні якого вони обвинувачуються є особливо тяжким та поєднаний із застосуванням насильства та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, у зв`язку з чим та на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, апеляційний суд не визначає розмір застави та вважає, що інші запобіжні заходи не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам.
Крім того, апеляційний суд зважає на те, що стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_7 ухвалено обвинувальний вирок, під час ухвалення якого суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинувачених до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

На теперішній час за заявами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 здійснюється досудове розслідування щодо застосування стосовно них недозволених методів ведення досудового розслідування, що перешкоджає апеляційному суду закінчити апеляційне провадження та ухвалити кінцеве судове рішення по суті апеляційних скарг.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК України).

Тому, з метою забезпечення апеляційного перегляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду, під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння особливо тяжкого злочину, обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до пп. а, п. 1 ст. 5 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод за яким, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: (a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.
У справі «Руслан Яковенко проти України» Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.

Наразі продовжує існувати вирок суду першої інстанції, яким встановлена вина обвинувачених та призначено покарання, хоча вирок і не набрав законної сили, тому подальше тримання обвинувачених під вартою, з урахуванням наведених вище ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 181, 194, 199, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 строком на шістдесят днів, тобто до 18 березня 2022 року, але не пізніше дня набрання законної сили вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4