печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі:

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000639 від 23.07.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000639 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2020 року.,

Скарга мотивована тим, що 21 квітня 2021 року старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000639, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, зібравши достатні докази для підозри особі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, керуючись статтями 40, 42, 276, 277, 278 КПК України повідомив ОСОБА_4 про підозру у вчинені злочинів передбачених:

- ч. 3 ст. 332 КК України(незаконне переправлення осіб через державний кордон України вчинене 3а попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів);

- ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України(незакінчений замах на організацію незаконне переправлення осіб через державний кордон України вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, тобто з причин що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця).

Як зазначено у скарзі письмове повідомлення про підозру вручене ОСОБА_4 в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення його дій за ч. 3 ст. 332 КК України не відповідає вимогам ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема заявник зазначив, що у змісті підозри відсутні відомості та посилання на чисельність, склад службових осіб органів реєстрації актів цивільного стану за сприяння яких укладалися, як стверджує слідчий, фіктивні шлюби, виходячи з якої можливо було б припустити наявність, залучених до вчинення кримінального правопорушення службових осіб органів реєстрації актів цивільного стану, якого саме органу реєстрації актів цивільного стану, а відповідно і прослідкувати зв`язок між ОСОБА_4 , як організатором кримінального правопорушення та особами які начебто виконували його вказівки.

Також, відповідно за яких фактичних обставин, у який проміжок часу та за яких умов ним було організовано вчинення кримінальних правопорушень, що в свою чергу надало б можливість прослідкувати обґрунтованість підозри в частині кількості учасників, їх ідентифікації, що, по версії органу досудового розслідування, входили безпосередньо до організованого ОСОБА_6 каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України, яким по версії слідства він у подальшому і керував.

При цьому, у тексті підозри, в цій частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, не зазначено стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: час, місце, конкретні обставини організації та безпосереднє вчинення кримінально карних діянь Гурпрабхавою та іншими співучасниками, спосіб/способи такої організації та безпосереднього виконання із зазначенням часу та місць діянь, що могли б свідчити, як про організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів так і безпосереднє виконання такого кримінального правопорушення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Відповідно не зазначення таких відомостей у цій частині підозри є прямим порушенням слідчим вимог п. 6 ч. 1 ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України, що свідчить про відсутність чітко зафіксованих фактичних обставин події, підтверджених доказами, які вказували б на наявність обґрунтованої підозри, щодо ОСОБА_4 в частині вчинення ним діяння за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Також скаржником було зазначено, що письмове повідомлення про підозру вручене ОСОБА_4 в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення його дій за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України не відповідає вимогам ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, як вказав заявник органом досудового розслідування у тексті письмового повідомлення про підозру в частині кваліфікації дій особи, в інтересах якої було подано скаргу, чітко зазначається про те, що дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфікуються як «незакінчений замах на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон…».

Адвокат зазначає, що слідчим при викладенні обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних карних діянь чітко та конкретно зазначено про те, що ОСОБА_4 реалізовував свій умисел, направлений на «незаконне переправлення осіб через державний кордон України та сприяння його вчиненню, керуючись корисливим мотивом».

Будь-яких дій, які були б вчинені та посилання на наявність відповідних доказів про здійснення ОСОБА_4 конкретних дій по організації інкримінованого кримінального правопорушення текст письмового повідомлення про підозру від 21 квітня 2021 року не містить.

У самій же кваліфікації дій ОСОБА_4 , слідчим зазначено про те що ОСОБА_4 підозрюється саме у незакінченому замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, тобто, як зазначає адвокат, виходячи з вказаної та зазначеної у письмовому повідомленні про підозру слідчим кваліфікації дій ОСОБА_4 в частині підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_4 є організатором зазначеного кримінального правопорушення і підозрюється саме у замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Адвокат у скарзі зазначає, що жодних посилань на дії підтверджені доказами, які б доводили вчинення ОСОБА_4 організаційних дій по переправленню осіб через Державний кордон України, а так само керівництво таким переправленням, та/або усунення відповідних перешкод для цього(з конкретним описом способу усунення та вказівки на конкретні перешкоди які були усунуті), текст письмового повідомлення не містить, що в свою чергу свідчить про відсутність достатніх доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення зазначеного у письмовому тексті повідомлення про підозру від 21 квітня 2021 року.

При цьому, як вказує адвокат, необхідно враховувати, що з суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення передбачене статтею 332 Кримінального кодексу України може бути вчинене тільки умисно, оскільки особа яка переправляє інших осіб через кордон, завідомо усвідомлює протиправність та безпідставність такого перетинання.

В даному кримінальному провадженні слідчий на момент складення письмого повідомлення про підозру не мав будь-яких доказів, які б обєктивно свідчили про наявність у ОСОБА_4 умислу на організацію та вчинення будь-яких дій по переправленню осіб через Державний кордон України, а так само керівництво таким переправленням, та/або усунення відповідних перешкод для цього.

Адвокат у скарзі зазначає, що описані діяння у тексті письмового повідомлення про підозру ОСОБА_4 , у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України не містять об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, оскільки у тексті повідомлення про підозру відсутні посилання на докази, які б характеризували описані дії ОСОБА_7 , що були вчинені у виді незаконного переправлення осіб через державний кордон України а також в організації ним, керівництві ним, сприянні саме ним незаконному переправленню осіб через державний кордон України.

Слідчим не зазначено у письмовому повідомленні про підозру об`єктивну сторону кримінального правопорушення передбаченого статтею 332 КК України.

Вказівка про організацію Гурпрабхавою каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України, як зазначається у скарзі, взагалі не витримує жодної критики, оскільки відповідне діяння не передбачене чинним Кримінальним кодексом України, оскільки диспозицією статті 332 КК України, вказані дії взагалі не охоплюються і відповідно поняття вказане слідчим як «організація каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України» не є об`єктом кримінального правопорушення передбаченого статтею 332 КК України.

У тексті письмового повідомлення про підозру відсутній будь-який стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у тому числі зазначення часу, місця його вчинення(організація), а також інших суттєвих обставин(форма організації, дії ОСОБА_4 , які направляли, об`єднували інших співучасників на вчинення інкримінованого злочину чи/або дії ОСОБА_4 що координували поведінку виконавців).

Відповідно не зазначення будь-який відомостей у цій частині підозри, що як вказує адвокат є прямим порушенням слідчим вимог п. 6 ч. 1 ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України, і відповідно таке свідчить про відсутність у будь-який спосіб зафіксованих фактичних обставин події, підтверджених доказами, які вказували б на наявність обґрунтованої підозри, щодо ОСОБА_4 в частині організації і вчинення ним діяння за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Виклад обставин у такій формі у письмовому повідомленні про підозру, як вказується у скарзі, виключає можливості для будь-якого стороннього спостерігача, навіть приблизно уявити наявність участі ОСОБА_4 у інкримінованому органом досудового розслідування зазначеному діянні, що на погляд останнього охоплюється кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Окремо адвокатом у скарзі було звернуто увагу на ту обставину, що в матеріалах письмового повідомлення про підозру(повідомлення про підозру сторінка 3 початок, сторінка 4 другий абзац) міститься чітке посилання на те, що шлюби укладені між громадянином республіки Індія ОСОБА_8 та громадянкою України ОСОБА_9 (актовий запис № 117 від 14.02.2020), та громадянином республіки Індія ОСОБА_10 та громадянкою України, прізвище, ім`я та по батькові якої не вказано у письмовому тексті повідомлення про підозру(вказівка на актовий запис та дату реєстрації шлюбу відсутні) є фіктивними.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Відсутність посилань на докази у письмовому повідомленні про підозру на встановлення у визначеному законом порядку фіктивності вказаних шлюбів взагалі виключає будь-яку причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінально карних діянь.

Також слідчим здійснено повідомлення ОСОБА_11 про підозру у спосіб не визначений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 було складено 21 квітня 2021 року, а вручено безпосередньо останньому 23 квітня 2021 року о 21 год.56 хв., тобто, як вказує адвокат, в порушення вимог ч. 1 ст. 278 КПК України.

У судовому засіданні захисник скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній факти та обставини. Зазначив, що письмове повідомлення про підозру здійснено не в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, і зміст такого повідомлення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Орган досудового розслідування складаючи письмове повідомлення про підозру чітко не вказав на беззаперечність фактів, викладених у тексті повідомлення та не посилався на зібрані у звязку із цим докази (за їх відсутності), матеріали письмового повідомлення про підозру містять неправдиві відомості, які прямо суперечать фактичним обставинам, що є суттєвими і крім того письмове повідомлення про підозру є необґрунтованим, оскільки не містить часу, способів вчинення інкримінованих кримінально карних діянь, а так само не містить посилань на співучасть інших осіб, та їх конкретну і безпосередню участь у вчиненні конкретного кримінально карного діяння. З мотивів зазначених у скарзі, захисник просив слідчого суддю вимоги скарги задовольнити та скасувати письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000639 від 23.07.2020 року.

Прокурор повторно в судове засідання не з`явився, про час місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Про причини неявки слідчого суддю не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги не надсилав.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя з урахуванням думки захисника, який категорично наполягав на необхідності розглянути скаргу з урахуванням неналежної процесуальної поведінки прокурора та за наявності доказів його належного повідомлення про час та місце розгляду скарги, вважає за можливе з урахуванням дотримання розумності строків розгляду скарги і принципу рівності сторін кримінального провадження, розглянути скаргу у відсутність прокурора за наявними матеріалами справи.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вислухавши позицію адвоката, дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Слідчим суддею в ході розгляду даної скарги встановлено порушення органом досудового розслідування процесу здійснення повідомлення про підозру, а саме: вимог ст. 277-278 КПК України.

Так, норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом ст.276 КПК України процедура здійснення повідомлення про підозру включає в себе складання письмового повідомлення про підозру та відповідно його вручення підозрюваному уповноваженою особою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до вимог ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Статтею 133 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.

Відповідно до ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Під час розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що 21 квітня 2021 року старшим слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 було розглянуто матеріали кримінального провадження № 0000639 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, складено і підписано повідомлення Гурпрабхаві про підозру у вчинені злочинів передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

З письмової розписки про отримання письмового повідомлення про підозру встановлено, що ОСОБА_4 отримав письмове повідомлення про підозру 23 квітня 2021 року о 21 год. 56 хв.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Доказів неможливості вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_4 у день його складення, прокурором не надано.

Підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із зазначеного вище, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст. 278 Кримінального процесуального кодексу України, що передбачає вручення письмового повідомлення про підозру, зміст якого повинен відповідати вимогам статті 277 Кримінального процесуального кодексу України.

Дослідивши сам зміст повідомлення про підозру слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 є невмотивованим, обставини зазначені у такому не підтверджуються доказами за відсутності посилань на такі, зміст такого повідомлення про підозру не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а сама підозра по своїй формі та суті на переконання слідчого судді складена з порушенням вимог статті 277 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 277 Кримінального процесуального кодексу України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручене ОСОБА_4 в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення його дій за ч. 3 ст. 332 КК України не відповідає вимогам ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України.

У змісті підозри відсутні відомості та посилання на чисельність, склад службових осіб органів реєстрації актів цивільного стану, за сприяння яких укладалися, як стверджує слідчий, фіктивні шлюби, виходячи з якої можливо було б припустити наявність, залучених до вчинення кримінального правопорушення службових осіб органів реєстрації актів цивільного стану, якого саме органу реєстрації актів цивільного стану, а відповідно і прослідкувати зв`язок між ОСОБА_4 , як організатором кримінального правопорушення та особами які виконували його вказівки.

Відповідно за яких фактичних обставин, у який проміжок часу та за яких умов ОСОБА_4 було організовано вчинення кримінальних правопорушень, що в свою чергу надало б можливість прослідкувати обґрунтованість підозри в частині кількості учасників, їх ідентифікації, що по версії слідчого входили безпосередньо до організованого ОСОБА_6 каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України, яким по версії слідства він у подальшому і керував.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що у тексті підозри, в описаній вище частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, не зазначено стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 3 ст. 332 КК України, а саме час, місце, конкретні обставини організації та безпосереднє вчинення кримінально карних діянь ОСОБА_4 та іншими співучасниками, спосіб/способи такої організації та безпосереднього виконання із зазначенням часу та місць діянь, що могли б свідчити, як про організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів так і безпосереднє виконання такого кримінального правопорушення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Відповідно не зазначення таких відомостей у цій частині підозри є прямим порушенням слідчим вимог п. 6 ч. 1 ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України, що свідчить про відсутність чітко зафіксованих фактичних обставин події, підтверджених доказами, які вказували б на наявність обґрунтованої підозри, щодо ОСОБА_4 в частині вчинення ним діяння за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Письмове повідомлення про підозру вручене ОСОБА_4 в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення його дій за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України не відповідає вимогам ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України, що, за наведених слідчим суддею мотивів, є встановленим фактом в ході розгляду даної скарги.

Органом досудового розслідування у тексті письмового повідомлення про підозру в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 чітко зазначено про те, що дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфікуються як «незакінчений замах на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон…».

Слідчий суддя, аналізуючи описову частину письмового повідомлення про підозру, дійшов висновку про те, що слідчим при викладенні обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень чітко та конкретно зазначено про те, що підозрюваний ОСОБА_4 реалізовував свій умисел, направлений на «незаконне переправлення осіб через державний кордон України та сприяння його вчиненню, керуючись корисливим мотивом».

Будь-яких дій, які були б вчинені та посилання на наявність відповідних доказів про здійснення ОСОБА_4 конкретних дій по організації інкримінованого йому кримінального правопорушення текст письмового повідомлення про підозру від 21 квітня 2021 року не містить.

У самій же кваліфікації дій підозрюваного, виходячи з письмового тексту повідомлення про підозру, слідчим зазначено про те що ОСОБА_4 підозрюється саме у незакінченому замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, тобто виходячи з вказаної та зазначеної у письмовому повідомленні про підозру слідчим кваліфікації дій ОСОБА_4 в частині підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_4 є організатором зазначеного кримінального правопорушення і саме він підозрюється у замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Відповідно до висновку зазначеному в Ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04 лютого 2019 року у справі № 761/46142/18, виходячи із системного аналізу норм Кримінального кодексу України випливає, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України є закінченим у момент коли виконано відповідні дії: організаційні дії по переправленню осіб через державний кордон України, дії по керівництву таким переправленням, надані необхідні поради, вказівки чи засоби для незаконного перетину державного кордону України іншими особами або усунені відповідні перешкоди для цього, незалежно від того, чи фактично опинились особи за межами України.

Жодних посилань на дії підтверджені доказами, які б доводили вчинення ОСОБА_4 організаційних дій по переправленню осіб через Державний кордон України, а так само керівництво таким переправленням, та/або усунення відповідних перешкод для цього(з конкретним описом способу усунення та вказівки на конкретні перешкоди які були усунуті), текст письмового повідомлення не містить, що в свою чергу свідчить про відсутність належних і допустимих доказів для оголошення підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення зазначеного у письмовому тексті повідомлення про підозру від 21 квітня 2021 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 Кримінального процесуального кодексу України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення передбачене статтею 332 Кримінального кодексу України може бути вчинене тільки умисно, оскільки особа яка переправляє інших осіб через кордон, завідомо усвідомлює протиправність та безпідставність такого перетинання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу письмового тексту повідомлення про підозру та ненаданню прокурором слідчому судді матеріалів кримінального провадження, слідчий на момент складення письмого повідомлення про підозру не мав будь-яких доказів, які б обєктивно свідчили про наявність у ОСОБА_4 умислу на організацію та вчинення будь-яких дій по переправленню осіб через Державний кордон України, а так само керівництво таким переправленням, та/або усунення відповідних перешкод для цього.

Описані діяння у тексті письмового повідомлення про підозру ОСОБА_4 , у вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України не містять об`єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України, оскільки у тексті повідомлення про підозру відсутні посилання на докази, які б характеризували описані дії ОСОБА_7 , що були вчинені у виді незаконного переправлення осіб через державний кордон України а також в організації, керівництві та сприянні ОСОБА_4 незаконному переправленню осіб через державний кордон України.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 КК України, організатором є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням. Організатором також є особа, яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, а також особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування злочинної діяльності організованої групи або злочинної організації.

Організатором, злочину згідно ст. 27 КК України є особа, яка вчинила хоча б одну з таких дій:

1) організувала вчинення злочину (злочинів);

2) керувала підготовкою злочину (злочинів) або його (їх) вчиненням;

3) утворила організовану групу чи злочинну організацію;

4) керувала організованою групою чи злочинною організацією;

5) забезпечувала фінансування організованої групи чи злочинної організації;

6) організовувала приховування злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Організація вчинення злочину (злочинів) полягає у діях, які направляють, об`єднують інших співучасників на вчинення одного чи декількох злочинів чи координують їхню поведінку.

Дії з організації злочину полягають, зокрема, у:

а) залученні до вчинення злочину виконавців, пособників, підбурювачів чи інших організаторів;

б) розподілі обов`язків між ними;

в) визначенні об`єкта (предмета) посягання;

г) розробці плану вчинення злочину.

Тобто основне завдання, на виконання якого зосереджена діяльність організатора при організації вчинення злочину це - спрямувати, об`єднати і скоординувати зусилля інших осіб на вчинення такого.

Формою організації у вчиненні кримінального карного діяння може бути зокрема наказ, угода, прохання, підкуп, доручення, замовлення і т.п.

Виходячи з аналізу тексту письмового повідомлення про підозру (повідомлення про підозру сторінка 2, абзац 3, сторінка 3 абзац 3) Гурпрабхава організував вчинення незаконного переправляння осіб через державний кордон України, оскільки як зазначає слідчий, підозрюваний Гурпрабхава розробив та безпосередньо реалізовував план незаконного перетинання державного кордону України і залучив до його виконання службових осіб органів реєстрації актів цивільного стану.

В іншій частині письмового повідомлення про підозру (повідомлення про підозру сторінка 2, абзац 2, сторінка 3, абзац 2) слідчий вказує про те, що ОСОБА_4 здійснив організацію каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення передбачене статтею 332 КК України може проявитися у трьох формах:

- організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України;

- керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України;

- сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Специфікою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 332 КК України є те, що дії особи, які направляють, об`єднують інших співучасників кримінального правопорушення, а не осіб які незаконно перетинають державний кордон України, або ж дії особи полягають у наданні порад, вказівок організатору переправлення чи його керівнику, а не особам які незаконно перетинають державний кордон України, то ці дії мають кваліфікуватися за статтею 332 КК України посиланням на частини 3 або 5 статті 27 КК України.

Виходячи з аналізу письмового тексту повідомлення про підозру, слідчий суддя дійшов висновку про те, що слідчим не зазначено у письмовому повідомленні про підозру об`єктивну сторону кримінального правопорушення передбаченого статтею 332 КК України.

Вказівка про організацію Гурпрабхавою каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України, не ґрунтується на диспозиції визначеній у відповідній статті особливої частини Кримінального кодексу України, оскільки відповідне діяння не передбачене чинним Кримінальним кодексом України, диспозицією статті 332 КК України такі дії взагалі не охоплюються і відповідно поняття вказане слідчим як «організація каналу незаконного переправлення осіб через державний кордон України» не є об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 332 КК України.

Як встановлено слідчим суддею в ході розгляду скарги, у письмовому повідомленні про підозру відсутній будь-який стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у тому числі зазначення часу, місця його вчинення(організація), а також інших суттєвих обставин(форма організації, дії підозрюваного ОСОБА_4 , які направляли, об`єднували інших співучасників на вчинення інкримінованого злочину чи/або дії ОСОБА_4 що координували поведінку виконавців).

Відповідно не зазначення будь-який відомостей у цій частині підозри на переконання слідчого судді є прямим порушенням слідчим органу досудового розслідування вимог п. 6 ч. 1 ст. 277 Кримінального процесуального кодексу України, що надає можливість слідчому судді дійти категоричного висновку про відсутність у будь-який спосіб зафіксованих фактичних обставин події, підтверджених доказами, які вказували б на наявність обґрунтованої підозри, щодо ОСОБА_4 в частині організації і вчинення ним діяння за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Окремо, слідчим суддею при мотивуванні даної ухвали звертається увага на ту обставину, що в матеріалах письмового повідомлення про підозру(повідомлення про підозру сторінка 3 початок, сторінка 4 другий абзац) міститься чітке посилання на те, що шлюби укладені між громадянином республіки Індія ОСОБА_8 та громадянкою України ОСОБА_9 (актовий запис № 117 від 14.02.2020), та громадянином республіки Індія ОСОБА_10 та громадянкою України, прізвище, ім`я та по батькові якої взагалі не вказано у письмовому тексті повідомлення про підозру, як і вказівка на актовий запис та дату реєстрації шлюбу є фіктивними.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Відсутність посилань на докази у псьмовому повідомленні про підозру на встановлення у визначеному законом порядку фіктивності вказаних шлюбів, на погляд слідчого судді взагалі виключає будь-яку причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а виклад обставин у такій формі у письмовому повідомленні про підозру, загалом виключає можливості для будь-якого стороннього спостерігача, навіть приблизно уявити участь ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Для здійснення повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо не викликає більшоії образи і більш болісноії душевноії травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 9 Кримінального процесуального кодексу України закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 24 Кримінального процесуального кодексу України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. «Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011р.» У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 4 ст. 278 КПК України) - це стосується і зміни повідомлення про підозри (ч. 1 ст. 279 КПК України).

Згідно ст. 110 КПК України, зазначено, що процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, які приймаються в формі постанови з наявністю чіткого переліку вимог. Окремо також в згаданій статті зазначено, що обвинувальний акт також є процесуальним рішенням. Порівнявши ст. ст. 110, 277 КПК України, які ставляться законодавцем до процесуального рішення у формі постанови та до повідомлення про підозру у зв`язку із чим повідомлення про підозру є процесуальною дією, а не процесуальним рішенням.

Положення ч. 2 ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині. Правоохоронні органи зобов`язані компенсувати моральну шкоду людині, що була завдана безпідставним притягненням її до відповідальності.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980р., скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982р.) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до п. 1-1) ч. 2 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу Україниу хвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування повідомлення про підозру.

Таким чином, з врахуванням зазначеного, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, про обгрунтованість доводів адвоката щодо необхідності скасування повідомлення про підозру, з наведених вище підстав.

Відтак, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000639 від 23.07.2020 року задовольнити повністю.

Скасувати письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000639 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2020 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1