Справа № 639/3657/21
Провадження № 1-кп/639/387/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2021 року м. Харків
Жовтневий районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2019 за №0000723, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Аркалик Кустанайської області Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця 132 навчальної групи факультету озброєння та військової техніки ВІТВ НТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у військовому званні солдат, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_4 , який проходить військову службу з 12.02.2016 року, на останній посаді - з 29.08.2016 року.

Наказом начальника гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 29.08.2016 № 194 ОСОБА_4 зараховано на навчання на перший курс гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», зараховано до списків особового складу факультету та на всі види забезпечення.

Відповідно до спільної Директиви Міністерства оборони України га Генерального штабу Збройних Сил України від 07.10.2017 № 322/1/13дск факультет військової підготовки імені Верховної ради України НТУ «ХПІ» переформовано в Військовий інститут танкових військ НТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відповідно до умов контракту ОСОБА_4 зобов`язаний мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом, продовжувати подальше проходження служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання та ін. (п. 1 означеного контракту).

Згідно з п. 2 розділу І Положення про проходження військової служби (навчання) курсантами вищих військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 09.10.2019 № 739/2019 з (далі - Положення) курсант - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу і навчається з метою здобуття вищої освіти за певним ступенем та якій присвоєно військове звання рядового, сержантського і старшинського складу або таке звання вона мала під час вступу на навчання.

Пунктом 4 розділу І Положення встановлено, що курсанти, які до зарахування до вищих військових навчальних закладів не проходили військової служби, особисто складають Військову присягу на вірність Українському народові в порядку, встановленому Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Згідно з п. 3 розділу III Положення курсантам під час проходження ними військової служби (навчання) у вищих військових навчальних закладах присвоюються військові звання, передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для рядового, сержантського і старшинського складу.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 , на момент вчинення злочину, вважався військовослужбовцем військової служби за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 125 та 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ (зі змінами), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІУ, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Відповідно до ст. ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом заступника начальника інституту встановлено розпорядок дня, відповідно до якого загальний підйом здійснюється о 06 год. 30 хв., відбій о 22 год. 30 хв.

17.03.2014 Указом в.о. Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку га мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку га мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.

Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

У відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення ю демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни юведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне ;реведення національної економіки, органів державної влади, інших державних іганів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на іботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших йськових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - і організацію і штати мирного часу.

За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює збілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних й, на даний час не завершився.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ютовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог .ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», .ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», . ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, твердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного атуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 ! 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових атутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність фаїни, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити раїнському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий іов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження йськової служби в Збройних Силах України у кінці липня 2019 року вирішив ати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах особливого періоду їм воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, законно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово илитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі йськової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення ' виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 06 год. 30 хв. 24.07.2019 не прибув зі звільнення, в якому перебував 18 год. 30 хв. 23.07.2019 та мав повернутися до 06 год. 30 хв. 24.07.2019, умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до розташування Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (м. Харків, вул. Полтавський шлях, 192).

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_4 в період з 24.07.2019 і до 21.04.2021, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно перебував поза межами території Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (м. Харків, вул. Полтавський шлях, 192),та проводить час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

Наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 24.07.2019 № 158 солдата ОСОБА_4 знято з продовольчого забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

За час відсутності на території Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» солдат ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд.

21.04.2021 ОСОБА_4 добровільно прибув до органу досудового розслідування, другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (вул. Є.Котляра, 7, м. Харків), де заявив про себе, та вчинений ним злочин.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним та пояснив, що скоїв злочин при обставинах наведених вище. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, кваліфікацію злочину, а також його наслідки не оспорює.

Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ними не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.

Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу останнього.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

В судовому засіданні були вивченні дані про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, є військовослужбовцем, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, має постійне місце реєстрації та мешкання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття та активне сприяття розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, пом`якшуючи покарання обставини, особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому йому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, КК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1