Провадження №1-кс/760/7933/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_3 на рішення слідчого про зупинення досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 року адвокат ОСОБА_2 звернувся в інтересах ОСОБА_3 до суду зі скаргою в якій просить поновити строк для подання скарги на рішення слідчого про зупинення досудового розслідування та скасувати постанову слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 , погоджену прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про зупинення досудового розслідування від 20.08.2021 року на підставі ч. 1 п. 2 ст. 280 КПК України у кримінальному провадженні №0000116 від 18.05.2021 року за ч. 2 ст. 305 КК України, у якому ОСОБА_3 оголошено підозру.
Вирішуючи питання відкриття провадження по даній скарзі слідчий суддя звертає увагу на наступне.
В ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Закон встановлює певні критерії, що дозволяють віднести ту чи іншу особу до числа осіб, які мають право оскарження дій чи бездіяльності учасників кримінально - процесуальних правовідносин, щодо здійснення ними кримінальної процесуальної діяльності, продиктованої наявністю певних прав та обов`язків в силу вимог закону.
Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що необхідною умовою виконання певних функцій є той факт, що особа має бути носієм певних прав та обов`язків обумовлених законом та володіти конкретним правовим статусом та здійснювати свої право в строки встановленні чинним законодавством.
Як вбачається з матеріалів скарги, вона не містить обґрунтування поважних причин пропуску скаржником строку для оскарження вищевказаної постанови, оскільки посилання зазначені адвокатом скаржника жодними доказами не підтверджені.
Крім того, матеріали справи містять докази, що вказують на неодноразові звернення ОСОБА_3 в особі своїх захисників зі скаргами на постанову про зупинення досудового розслідування
Так, ухвалами слідчих суддів Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2021 року по справі №760/22439/21 та від 30.08.2021 року по справі №760/22641/21, скаржнику відмовлено у задоволенні скарги на постанову про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000116 від 18.05.2021 року.
Також в провадженні слідчих суддів перебувають скарги ОСОБА_3 на вказану постанову про зупинення досудового розслідування, що підтверджується протоколами автоматичного визначення слідчого судді (справа №760/22625/21 провадження №1-кс/760/7792/21, справа №760/22692/21 провадження №1-кс/760/7824/21, справа №760/22694/21 провадження №1-кс/760/7825/21, справа №760/23069/21 провадження №1-кс/760/7934/21, справа №760/23168/21 провадження №1-кс/760/7964/21, справа №760/23170/21 провадження 1-кс/760/7965/21).
Дана поведінка скаржника може трактуватися, як зловживання правом, та свідчить про відсутність явної заінтересованості особи у розгляді вказаного кримінального провадження та втрату реальної мети звернення.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Отже, закон обмежує дії сторони кримінального провадження, щодо використання своїх прав. Так як, зловживання правом не може існувати без умисної форми вини, а здійснення права не за призначенням основна ознака, що підкреслюється в рішеннях Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами.
Поняття «зловживання» згідно з пунктом 3 а) статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, вживаному у загальній теорії права тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, вважається зловживанням таке поводження заявника, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення, передбаченого Конвенцією, і перешкоджає належній роботі Суду або належному перебігу провадження (Mirolubovs та інші проти Латвії, §§ 62 і 65). 149. З юридичної точки зору, з формулювання пункту 3 а) статті 35 випливає, що заява, яка вважається зловживанням правом на подання заяви, повинна оголошуватися неприйнятною, а не просто вилучатися зі списку заяв. Крім того, Суд наголосив, що відхилення заяви на підставі зловживання правом на подання заяви є надзвичайним заходом (ibidem, § 62). Справи, в яких Суд визначив зловживання правом, зокрема визначено, коли заява явно сутяжницька або позбавлена реальної мети.
Вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до Суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (M. проти Сполученого Королівства; Philis проти Греції, рішення Комісії).
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Христов проти України», Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії").
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Зважаючи на викладені обставини, які унеможливлюють прийняття скарги до розгляду та відкриття провадження у справі, скарга ОСОБА_3 підлягає поверненню скаржнику.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 370-371 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_3 на рішення слідчого про зупинення досудового розслідування, повернути скаржнику.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1