ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 0001735 від 15.10.2021 року за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 , подану на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , із середньою освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.296 ч.1 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На період призначеного судом однорічного іспитового строку зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку районного суду, 14 жовтня 2021 року приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_3 , підійшов
ЄУНСС: 725/7538/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9
Номер провадження: 11-кп/822/9/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: за ч.1 ст.296 КК України

до адміністративної будівлі «Український народний дім» та умисно, з хуліганських спонукань, ігноруючи факт знаходження в громадському місці та правила поведінки і норми моралі, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загальноприйнятих в суспільстві норм поведінки, із особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, облив фасад вказаної адміністративної будівлі та наявні на ній таблички із українською національною символікою, нечистотами, які були ним заздалегідь підготовлені та принесені у відрах з АДРЕСА_4 .
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом (хуліганство).
На вказаний вирок суду прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, в апеляційній скарзі апелянт, не заперечуючи кваліфікації дій засудженого, доведеності його вини у вчиненні вказаного проступку вважає, що вирок районного суду є таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначала, що відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Відтак вказувала, що із врахуванням вимог ст. 61 КК України, на момент винесення вироку ОСОБА_7 є особою, яка досягла пенсійного віку, а тому апелянт вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання у виді обмеження волі не підлягає застосуванню.
Заслухавши головуючого, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу і просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти апеляції прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведенні в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 , 14 жовтня 2021 року приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи в м. Чернівці, вул. Якоба Петровича, 2, підійшов до адміністративної будівлі «Український народний дім» та умисно, з хуліганських спонукань, ігноруючи факт знаходження в громадському місці та правила поведінки і норми моралі, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загальноприйнятих в суспільстві норм поведінки, із особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, облив фасад вказаної адміністративної будівлі та наявні на ній таблички із українською національною символікою, нечистотами, які були ним заздалегідь підготовлені та принесені у відрах з АДРЕСА_4 .
Винуватість ОСОБА_7 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом (хуліганство) доведена повністю і не оспорюється в апеляції.
За таких обставин судова колегія, керуючись п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15.05.2006 року "Про практику постановлення судами вироків ( постанов) при розгляді кримінальних справ у апеляційному порядку" не наводить у вироку доказів на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні проступку та кваліфікації діяння.
Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно вимог п.п.1, 3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Крім цього, у відповідності до вимог ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої та другої групи.
Колегія суддів вважає, що районний суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України, вказаних вимог закону не дотримався в повній мірі та призначив останньому покарання за вказаною статтею у виді обмеження волі (застосовано вимоги ст.ст. 75,76 КК України), не зважаючи на те, що останній є особою пенсійного віку.
Враховуючи наведене, погоджуючись з позицією прокурора, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідно скасувати, як незаконний, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок.
Згідно вимог ст. 413 КПК України, підставою для зміни або скасування вироку при розгляді справи в апеляційному суді у тому числі є неправильне застосування кримінального закону, з урахуванням чого, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку апеляційним судом, а відтак апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання.
Обставини, які обтяжують покарання, ОСОБА_7 згідно ст.67 КК України, районним судом не встановлено.

Також районним судом було враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненому визнав повністю і в скоєному розкаюється, за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Відтак, зазначені обставини судова колегія також приймає до уваги.
Разом з цим, враховуючи вищенаведені обставини та вимоги ч.3 ст. 61 КК України, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції невірно було застосовано кримінальний закон, що є наслідком невідповідності вироку вимогам закону, а тому вирок районного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначення останньому покарання підлягає скасуванню із призначенням обвинуваченому покарання у виді одного місяця арешту.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 01 листопада 2021 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у виді 1-го (одного) місяця арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту затримання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3