Справа № 373/1836/21
Номер провадження 1-кс/373/396/21
УХВАЛА

06 листопада 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

прокурора ОСОБА_2 ,

особи, відносно якої розглядається клопотання, ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ),

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників судового провадження,

встановив:

05 листопада 2021 року прокурор ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на те, що Міністерством юстиції України отримано запит компетентного органу Російської Федерації про видачу громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування ним покарання за вироком суду(з урахуванням постанови суду про заміну виду покарання).

Проведення екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) Міністерством юстиції України відповідно до ст. 587 КПК України доручено прокуратурі Київської області.

В ході екстрадиційної перевірки встановлено, що підстави для відмови у видачі ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) відсутні.

03 листопада 2021 року о 09 год. 55 хв. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) було затримано працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України під час оформлення пасажирів рейсу сполучення «Київ-Стамбул», оскільки відносно нього спрацювала база даних «Інтерпол» зі статусом «Розшук» як особи, що перебуває у міжнародному розшуку.

Судове засідання проводиться за участю перекладача ОСОБА_6 , відводів якій ніким заявлено не було.

Слідчим суддею ОСОБА_8 ( ОСОБА_4 ) детально роз`яснено його право на згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на видачу (екстрадицію), та правові наслідки такої згоди (відмови).

ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) відмовився від застосування до нього процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку та не надав згоду на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 клопотання підтримав, просить задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне. По перше, закінчилися строки давності притягнення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) до кримінальної відповідальності. По друге, відсутні докази того, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) не має статусу біженця. Також відсутні докази наявності оригіналу запиту прокурора Російської Федерації. Всі документи, які долучені до клопотання, датовані 2019 роком. Немає доказів, що особа, яка була присутня під час затримання ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) та яка зазначена в протоколі затримання як перекладач, могла бути перекладачем. Тому просить відмовити в задоволенні клопотання або обрати відносно ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) вважає, що клопотання не підлягає до задоволення. Він вже 40 днів перебував під вартою. Давно вже не був вдома, та й мама померла, тому дуже хоче повернутися до Китаю. На зараз має проблеми зі здоров`ям. Тому просить застосувати особисте зобов`язання. На запитання суду пояснив, що йому відомо і він розуміє, що має в Російській Федерації невідбуте покарання. У 2018 році коли його звільнили з-під варти також розумів цю обставину. В Україні постійного місця проживання не має. Проживав і в Чорнобилі, де працював кухарем, і в Нікополі, і в Києві. Також мешкав в с. Лопушани Тернопільської області. Але точного місця проживання назвати не зміг. В Україні мешкав сам, сім`я в ОСОБА_10 . У 2020 році звертався із заявою про надання статусу біженця, однак позитивної відповіді не отримав.

Заслухавши думку прокурора, захисника, ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), дослідивши матеріали клопотання, встановлено наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України, видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Відповідно до ст. 584 цього Кодексу, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки.

Дані документи були надані прокурором та досліджені слідчим суддею. Всі документи прошиті та пронумеровані та засвідчені підписом прокурора, який звернувся з клопотанням.

Зокрема, в судовому засіданні досліджена і копія запиту Генеральної прокуратури РФ.

Також, прокурором надані документи про громадянство ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) та наявні матеріали екстрадиційної перевірки.

Згідно копії вироку Лісозаводського районного суду Приморського краю від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 )визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 291 КК РФ до покарання у виді штрафу розміром 450000 рублів (а.с. 30-32).

Постановою суду від 06 березня 2014 покарання у виді штрафу замінено на позбавлення волі строком на 6 місяців. Постанова набрала законної сили 18 березня 2014 року (а.с. 33-34).

Згідно довідки від 20 липня 2018 року покарання ОСОБА_11 ( ОСОБА_4 ) не відбуто (а.с.36).

Згідно з постановою оперуповноваженого відділу карного розшуку МВС РФ «Лісозаводський» від 14 квітня 2014 року, громадянина ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) оголошено у міжнародний розшук у цілях його видачі. Розшук оголошено на території усіх країн членів Інтерполу (а.с. 37-38) З постанови також вбачається, що 06 березня 2014 року судом винесено постанову про оголошення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) в розшук.

Відповідно до постанови Лісозаводського районного суду Приморського краю від 19 травня 2016 року засудженого ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) оголошено в розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 39-40).

Відповідно до Заключення УФМС Росії по Приморському краю, ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) не є громадянином Російської Федерації (а.с. 41-42).

З копії паспорту (а.с. 43-45) та копії паспорту, що був вилучений при затриманні ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) (а.с. 63), вбачається, що останній є громадянином Китайської Народної республіки.

Станом на квітень 2019 року ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримував, у встановленому законом порядку не звертався із питань набуття громадянства (а.с. 49-51). Відсутні докази наявності таких обставин і станом на момент розгляду клопотання.

Станом на жовтень 2018 року та березень 2019 року відомості про притягнення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) до кримінальної відповідальності на території України відсутні (а.с. 53-65).

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2018 року до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) застосовано тимчасовий арешт на строк 40 діб (а.с. 22-26).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року в задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) екстрадиційного арешту відмовлено.

На виконання доручень Прокуратури Київської області працівниками ГУ НП в Київській області проводилися робота по встановленню місцезнаходження ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) після звільнення його з - під варти у серпні 2018 року. Місцезнаходження встановлено не було (а.с. 52, 57-58).

З оновленої станом на 07 квітня 2020 року інформації Інтерпол, ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) є особою, яка розшукується як втікач для відбуття покарання в Російській Федерації (а.с. 16-21).

Статтею 589 КПК України передбачено обставини, що є підставою для відмови у видачі особи (екстрадиції), перевірка яких в силу ст. 587 КПК України належить до компетенції відповідного центрального органу України або уповноваженим ним органом.

Відповідно до Висновку за наслідками екстрадиційної перевірки від 29 березня 2019 року, підстави для відмови у видачі ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) відсутні (а.с. 60-62).

Інкримінований йому злочин за законодавством України кваліфікується за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 369 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 1 рік.

Оскільки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) в зв`язку з ухиленням від відбування покарання було оголошено в розшук постановою суду від 06 березня 2014 року, а потім й постановою від 19 травня 2016 року, враховуючи норми ст. 80 КК України, в тому числі і щодо зупинки перебігу строків давності в наслідок ухилення засудженого від відбування покарання, слідчий суддя констатує, що станом на час розгляду даного клопотання строки давності притягнення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) до кримінальної відповідальності не закінчилися.

03 листопада 2021 року о 09 год. 55 хв. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) було затримано в ДПМА «Бориспіль» працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України під час оформлення пасажирів рейсу сполучення «Київ-Стамбул», оскільки відносно нього спрацювала база даних «Інтерпол» зі статусом «Розшук» як особи, що перебуває у міжнародному розшуку.

З протоколу затримання вбачається, що при затримані присутній перекладач ОСОБА_12 та захисник. В протоколі маються підписи ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), захисника та перекладача, зауважень ні від кого не надійшло. Права та обов`язки особі, яка затримувалася, роз`яснено в присутності перекладача, про що свідчить копія відповідної пам`ятки. Нормами КПК України не передбачено обов`язок долучення до протоколу затримання документів, які б підтверджували повноваження перекладача.

Станом на час надходження клопотання ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) утримується в ІТТ № 10 ГУ НП в Київській області, який розміщений в м. Переяславі Київської області.

Отже, аналіз вищезазначених норм КПК України в їх сукупності дають підстави вважати, що екстрадиційний арешт є засобом виключення можливості особи уникнути її видачі, а застосування такого заходу не є безумовним підтвердженням наявності обставин для видачі особи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, яка ратифікована як Україною, так і Російською Федерацією, Договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання.

Видача для приведення вироку у виконання провадиться за такі діяння, які відповідно до законодавства запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких особу, видача якої потрібна, було засуджено до позбавлення волі на термін не менш шести місяців або до більш тяжкого покарання.

Відповідно до ч. 8 ст. 584 КПК України, при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Відповідно до ч. 9 ст. 583 цього Кодексу, звільнення особи з-під тимчасового арешту у зв`язку з несвоєчасним надходженням до центрального органу України запиту про видачу не перешкоджає застосуванню до неї екстрадиційного арешту в разі отримання в подальшому такого запиту.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 585 КПК України, За наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).

При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує:

1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;

2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;

3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;

4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Таким чином, дослідивши всі наявні докази в їх сукупності, вважаю, що ризики ухилення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) від компетентних органів України у разі його перебування на свободі існують: він не має постійного місця проживання на території України, власного житла також, постійно проживав в різних містах, однак жодної точної адреси вказати не зміг, проживав сам, сім`ї та дітей в Україні не має; він розуміє та знає, що має невідбуте покарання на території Російської Федерації; обізнаний та розуміє про наявність процедури його можливої видачі, про що свідчить факт його затримання ще у 2018 році; після звільнення з-під тимчасового арешту розумів, що таке звільнення не звільняє від необхідності відбування призначеного судом покарання; з 2018 року працівниками поліції вже здійснювалися дії щодо встановлення місця його перебування, однак безрезультатно; дані про те, що протягом 2018-2021 років він вчиняв дії щодо добровільного відбуття покарання чи отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту чи із питань набуття громадянства України, суду не наданні, як не надано і доказів незадовільного стану його здоров`я.

Таким чином, клопотання містить обставини, які б змусили дійти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для тримання особи під вартою для забезпечення її видачі (екстрадиційний арешт), тому підлягає до задоволення.

Підстав застосувати до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) особисте зобов`язання слідчий суддя не вбачає.

В силу ч. 14 ст. 584 КПК України, слідчий суддя роз`яснює, що особа, до якої застосовано екстрадиційний арешт, має право до прийняття рішення про її видачу (екстрадицію) подати на розгляд слідчого судді суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, письмову заяву про згоду на її видачу (екстрадицію), в якій може зазначити про відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності. Така заява підлягає невідкладному розгляду слідчим суддею у порядку, передбаченому частинами сьомою і восьмою цієї статті, за участю прокурора, особи, яка подала заяву, її захисника та за потреби перекладача.

Щодо заяви про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), то слід зазначити наступне.

Первинною ланкою організації медичного забезпечення в СІЗО є медичні частини (здоровпункти), завдання яких полягають у здійсненні медичного контролю за станом здоров`я підслідних та засуджених шляхом проведення систематичних медичних оглядів, обстежень, організації та надання кваліфікованої медичної допомоги особам, які утримуються в установах. Медичний контроль за станом здоров`я таких осіб здійснюється під час профілактичних медичних оглядів, а також у разі амбулаторних звернень до медичної частини. Особи, які взяті під варту і утримуються у слідчих ізоляторах, для подання їм термінової медичної допомоги направляються до найближчого лікувального закладу, де така медична допомога може бути надана. У разі госпіталізації такої особи до лікарні органів охорони здоров`я про це повідомляється особа або орган, у провадженні яких перебуває кримінальна справа. За неможливості надання необхідної медичної допомоги в місцях позбавлення волі залучаються сили та засоби лікувальних закладів органів Міністерства охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Відповідальність за організацію медико-санітарного забезпечення підслідних та засуджених на території України покладається на медичне управління Департаменту, медичні відділи (відділення, групи) управлінь Департаменту в Автономній Республіці Крим, областях.

Таким чином, особа, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має право звернутися до відповідно посадової особи СІЗО з клопотанням про проведення їй медичного обстеження чи надання іншої медичної допомоги.

На час розгляду клопотання будь-яких доказів того, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) за станом здоров`я не може утримуватися в СІЗО, слідчому судді надано не було.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 22, 542, 584 КПК України,

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) на строк два місяці (60 діб), взявши його під варту із зали суду 06 листопада 2021 року о 10 год. 45 хв., та утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України.

Доручити посадовим особам Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1