Справа № 577/537/22
Провадження № 1-кп/577/175/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.240 КК України, -
Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкода.
Положеннями ст. 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодувати завдані ними збитки.
Згідно ст.1 Кодексу України «Про надра» надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.
Статтею 14 Кодексу України «Про надра» передбачено, що надра надаються у користування для в т.ч. видобування корисних копалин.
Згідно ст.15 Кодексу України «Про надра» надра надаються у постійне або тимчасове користування згідно спеціальних дозволів (ст.16 Кодексу України «Про надра»).
Відповідно до ст.19 Кодексу України «Про надра», надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 р. №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» пісок входить до переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення.
Всупереч вимог вищевказаних норм, 04.10.2021 року у невстановлений слідством час та місці в м. Конотоп Сумської області в ОСОБА_5 , який достовірно знав про наявність залягань піску в районі с. Гути Конотопського району Сумської області на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області, який ніхто не видобуває та про відсутність у нього дозвільних документів на видобування піску, виник єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне видобування корисних копалин місцевого значення, а саме піску в кількості 100 тон шляхом викопування лопатою і перевезення вантажним автомобілем до власного господарства, з метою подальшого його використання у власних цілях.
Однак, 04.10.2021 року о 19:20 год. ОСОБА_5 був викритий працівниками поліції Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, у зв`язку з чим з причин що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Згідно довідок ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ТОВ «Конотопський завод «Буддеталь», ТОВ «БМК «Буд-Партнер», ТОВ «БМК «Екобуд», ринкова вартість 1 тони піску кар`єрного станом на 04.10.2021 року складала 450 грн.
Таким чином, у разі доведення злочину до кінця ОСОБА_5 видобув би 100 тон піску загальною вартістю 45 000 грн., що є незаконним видобуванням корисних копалин місцевого значення у значному розмірі, так як перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян в 39 разів.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.240 КК України, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, вказаного в обвинувальному акті.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.15 ч.1 ст.240 КК України, тобто незакінчений замах на незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі.
Під час досудового розслідування між представником потерпілого та обвинуваченим укладена угода про примирення від 21.01.2022 року.
Згідно даної угоди представник потерпілого та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.240 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завданий збиток підприємству. Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.240 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 340 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 5780,00 грн.
У судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 просив затвердити угоду та повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про примирення між представником потерпілого та обвинуваченим, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладання та затвердження угоди, просив вказану угоду з представником потерпілого затвердити і призначити узгоджену міру покарання.
Захисник ОСОБА_6 також прохає суд затвердити угоду про примирення.
Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримала укладання угоди про примирення та просила її затвердити.
Прокурор не заперечував проти укладання угоди про примирення. Вважає, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам діючого законодавства та угода підлягає затвердженню судом.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду до початку розгляду справи по суті.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом з`ясовано, що представник потерпілого та обвинувачений цілком розуміють права, визначені ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Вислухавши прокурора, обвинуваченого, представника потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоди на відповідність вимогам КПК України (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і на відповідність вимогам КК України (зокрема, щодо узгодженої міри покарання), суд прийшов до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
За таких обставин, суд доходить висновку, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, вона укладена з додержанням порядку, добровільно без будь-якого примусу, про що свідчать дані в судовому засіданні пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 . Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого і відповідає вимогам загальним засадам призначення покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Судові витрати відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду про примирення між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , укладену 21 січня 2022 року.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.240 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 340 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 5780 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп.
Вирок може бути оскаржено в Сумський апеляційний суд через Конотопський міськрайсуд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той саме строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1