КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/6426/21 Провадження № 11-кп/824/3767/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вінницькі Хутори Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженогоТОСОБА_6 ,
представника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у поведінці засудженого мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак ці обставини не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку не досягнута, оскільки незважаючи на те, що ОСОБА_6 уже було звільнено умовно-достроково, він належних висновків не зробив та знову вчиняв кримінальні правопорушення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року та постановити нову, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
За доводами апеляційної скарги апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог КПК України та є необґрунтованою.
ОСОБА_6 посилаючись на положення ст. 81 КК України зазначає, що законодавець висуває лише дві умови для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, а саме відбуття 2/3 строку покарання та наявність сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці.
Так, апелянт вказує на те, що він відбув понад 2/3 строку призначеного покарання, має сумлінну поведінку, що підтверджується характеристикою наданою адміністрацією установи, його ставлення до праці є також сумлінним, що підтверджується довідкою про доходи.
При цьому ОСОБА_6 звертає увагу на те, що він є особою пенсійного віку, однак з першого дня прибуття до установи почав працювати, що також підтверджує його сумлінне ставлення до праці.
Апелянт зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі посилається на те, що він був раніше засудженим, однак, як вважає апелянт, такі дані вже були враховані судом під час призначення йому покарання, тому не можуть бути повторно враховані, оскільки порушується принцип недопустимості повторної відповідальності.
Поряд з цим, ОСОБА_6 звертає увагу на висновок адміністрації відбування покарання відповідно до якого він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та представник ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджено вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року за ч. 2 ст. 121 КК України до восьми років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання 07 червня 2017 року, закінчення строку відбування покарання 19 серпня 2023 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 15 червня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Своє клопотання засуджений ОСОБА_6 мотивує тим, що за період відбування покарання він характеризується позитивно, має нихку заохочень, працевлаштований на виробництві установи.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що у поведінці засудженого мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак ці обставини не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку не досягнута, оскільки незважаючи на те, що ОСОБА_6 уже було звільнено умовно-достроково, він належних висновків не зробив та знову вчиняв кримінальні правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до характеристики ОСОБА_6 наданої начальником Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», утримуючись в місцях позбавлення волі з 31 серпня 2016 року по 20 вересня 2018 року засуджений характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 20 вересня 2018 року ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» де характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Має 10 заохочень, стягнень не має. Працевлаштований на дільницю ВГМ слюсарем-ремонтником. Відношення до праці добре. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи ставиться дбайливо, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. У виховних заходах, які проводяться в установі, у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених участі не приймає. Навчався в Білоцерківському навчальному центрі № 35, здобув кваліфікацію електрозварник ручного зварювання ІІ розряду. Бере участь у
роботі самодіяльних організації, є керівником санітарно-побітової секції. 30 грудня 2020 року був розглянутий на комісії установи з приводу застосування с. 81 КК України представлено.
Як встановлено судом першої інстанції, до ОСОБА_6 вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, за вчинене ним попереднє кримінальне правопорушення, однак належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть потерпілої.
Колегія суддів вважає, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання обґрунтовано враховано поведінку засудженого за весь період відбування покарання, зокрема і дані, які характеризують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особу засудженого в цілому, та суд дійшов правильного висновку, що у поведінці засудженого наявні позитивні тенденції до виправлення, однак такі обставини на даний час є недостатніми для висновку, що мета покарання щодо виправлення засудженого в даному випадку досягнута, як відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили, що засуджений став на шлях виправлення.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявні у поведінці засудженого позитивні зміни матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4