Справа № 950/22/22
Номер провадження 1-кс/950/13/22
У Х В А Л А

10 січня 2022 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу №18 ОСОБА_3 на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань заяви №559 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 175 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2021 року він на електронну пошту ГУНП в Сумській області надіслав заяву №559 в якій повідомив короткий виклад обставин, що беззаперечно свідчать про вчинення керівником СФГ «Поділля інвест» ОСОБА_4 , кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173 КК, ч. 2 ст. 175 КК України, про що свідчать наявні факти грубого порушення безпідставної невиплати заробітної плати громадянину ОСОБА_5 , більш як за один місяць та просив внести ці відомості до ЄРДР. Отже в заяві № 559 повідомив про вчинення злочину, назвав прізвище і посаду правопорушника, зазначив правову кваліфікацію злочинів з указаниям статей Кримінального кодексу України, тобто вказав усі передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості, необхідні для внесення їх до ЄРДР. Заяву було переадресовано до Лебединського ВП № 3, який її розглянув та у відповідь надіслав мені листа № 2197/К-13 від 18.02.2021 р., який надійшов до нього простою поштовою кореспонденцією 27 лютого 2021 року. Як вбачається з тексту листа № 16712/К- 148 від 01.12.2021 р., всупереч ч. 3 ст. 214 КПК, без внесення до ЄРДР відомостей про злочин, була проведена незаконна перевірка, за результатами якої, керівник поліції голослівно запевняє в тому, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення. При цьому в листі відсутня інформація про те, хто і на підставі яких доказів, дійшов висновку про відсутність правопорушень, та чому ці висновки зроблені поза межами кримінального провадження без внесення до ЄРДР відомостей про злочин.

Тому він просить зобов`язати СВ Лебединського ВП внести до ЄРДР відомості про злочин за ч. 1 ст. 173 КК, ч. 2 ст. 175 КК України по факту грубого порушення безпідставної невиплати заробітної плати громадянину ОСОБА_5 , більш як за один місяць, вчинена умисно керівником СФГ «Поділля інвест» ОСОБА_4 , постановити окрему ухвалу. А також у зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби і проблемою прибуття) переїзду автобусами від с. Будилка і до суду та у зворотному напрямку, у зв`язку зі скороченням чисельності автобусів, їх поломками і відмовами перевізників виконувати напівпорожні рейси, прошу розглянути дану скаргу без його присутності, враховуючи те, що він підтримує її вимоги.

Заявник до судового засідання не з`явився, надіслав суду заяву, у якій попросив розглянути скаргу без його участі, вимоги скарги підтримав.

Прокурор та представник СВ відділу поліції №3 (м. Лебедин) Сумського РВП ГУНП у Сумській області не з`явились, хоча про дату і місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Ч. 3 ст. 306 КПК України передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності слідчого та прокурора.

Дослідивши матеріали скарги та перевірки по зверненню, суд вважає скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Так було встановлено, що заявник ОСОБА_3 23 листопада 2021 року звернувся з заявою №559 до ГУНП в Сумській області, яку надіслав електронною поштою та яка була зареєстрована в в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Журнал єдиного обліку.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 слідчий суддя доходить висновку, що заява ОСОБА_3 не містить повідомлення про вчинення конкретних кримінальних правопорушень, і в заяві висловлені припущення, щодо наявності трудових правовідносин між керівником СФГ «Поділля інвест» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та невиплати заробітної плати останньому.

Крім того слідчим суддею Лебединського районного суду Сумської області розглядалась скарга ОСОБА_3 №146, яка мала аналогічні вимоги на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань заяви №67 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 175 КК України ухвалою слідчого судді вирішено У задоволенні скарги №146 ОСОБА_3 на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань заяви №67 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 175 КК України відмовити. Ухвалю Сумського апеляційного суду від 10 червня 2021 року справа № 950/433/21 вирішено ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 13 квітня 2021 року про відмову у задоволенні скарги № 146 ОСОБА_3 на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою № 67 про вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 175 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 год. після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Правова позиція, викладена в скарзі ОСОБА_3 щодо порядку виконання слідчим, прокурором вимог частини 1 статті 214 КПК при отриманні заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення і правова позиція, щодо необхідності оцінки повідомлення про кримінальне правопорушення перед виконям вимог щодо внесення відомостей до ЄРДР, щодо обґрунтованості повідомлення пр злочин, як зауважив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) у Листі від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17) «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», на яку посилається скаржник, питання правової оцінки заяви чи повідомлення на предмет обґрунтованості викладених у них відомостей, що свідчать саме про кримінальне правопорушення, є складним і неоднозначним, і воно характеризує стан судової практики розгляду аналізованої категорії скарг. Так, «у слідчій і в судовій практиці щодо цього питання є щонайменше два підходи. Згідно з першим передбачається так зване автоматичне внесення відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення. Цей підхід не передбачає оцінки відповідної заяви чи повідомлення на предмет того, що викладені відомості дають підстави констатувати певні ознаки складу злочину. У свою чергу, другий підхід не передбачає автоматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях - вносяться лише визначені як такі, що, на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення». ВССУ, наводячи приклад, що в окремих випадках слідчі судді перевіряють не лише факт реагування чи не реагування на заяву про кримінальне правопорушення, а й здійснюють аналіз причин, внаслідок яких належне реагування не було забезпечено, категорично не заперечував можливість такої судової практики.

Перший підхід, по суті є формальним, і полягає у тому, що будь-яка заява (повідомлення), що має назву (якщо це письмовий документ) чи якщо його так називає заявник (в усній формі) «заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення» абсолютно незалежно від змісту такого повідомлення, мають спричиняти внесення уповноваженими особами (слідчим чи прокурором) відомостей з такої заяви (повідомлення) до ЄРДР та початок досудового розслідування.

Для Суду очевидно, що обрання такого формального підходу спричиняє ряд негативних наслідків як для держави та суспільства, так і для окремих людей, і може в окремих випадках зумовлювати внесення до ЄРДР явно недоречних відомостей (наприклад, у разі якщо така заява не містить взагалі жодних даних окрім назви; у разі якщо в ній йдеться про очевидно правомірну поведінку тих чи інших осіб; у разі, якщо в заяві не зазначається яке саме кримінальне правопорушення скоєно (навіть не йдеться про його родову приналежність); у разі, якщо йдеться про події які взагалі відбуваються поза волею людини тощо).

У зв`язку із цим Суд дотримується іншого підходу змістовного. Такий підхід базується на нормах чинного законодавства виходячи з наступного.

Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК). Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (частина 2 статті 1 КК). Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Вказана інформація необхідна для (1) визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та (2) можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР. Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту». Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...».

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку щодо відсутності в заяві достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані в ній події свідчать, що існує ймовірність вчинення кримінального правопорушення, по яким не ведеться досудове розслідування.

Тому, в контексті ч.4 ст.214 КПК України, суд вважає, що у даному випадку не було допущено бездіяльності, а приєднання заяви до кримінального провадження, для розслідування вказаних у ній фактів не суперечить вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.214,215, 304-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги №18 ОСОБА_3 на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань заяви №67 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 175 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1