Дата документу 20.12.2021 Справа№ 333/684/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/684/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/97/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 307 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коломия Івано-Франківської області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 26 січня 2004 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі;
2) 9 липня 2008 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 22 серпня 2015 року по відбуттю строку призначеного покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 321 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили змінено на особисте зобов`язання.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 24 січня 2019 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 січня 2019 року по 21 серпня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 858 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, за наступних обставин.

30 листопада 2018 року приблизно о 16 годині ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту сильнодіючих лікарських засобів, діючи умисно, за невстановлених слідством обставин, придбав сильнодіючу речовину, яку незаконно зберігав при собі у розфасованому вигляді у виді 18 фольгових згортків з кристалічною речовиною білого кольору, масою 0,2585 г. кожен, яка містить у своєму складі сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол), масою 0,5444 г в перерахунку на основу, який віднесений до сильнодіючих лікарських засобів, з метою подальшого збуту, а далі незаконно зберігав при собі та переніс до приміщення автовокзалу «Запоріжжя-1» по пр. Соборному, 20 у м. Запоріжжі, де 1 грудня 2019 року о 21 год. 30 хв. був зупинений працівниками поліції, які в ході проведення поверхневої перевірки виявили та вилучили у нього вищевказаний засіб.

Крім того, 30 листопада 2018 року приблизно о 16 годині ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту, діючи умисно, за невстановлених слідством обставин, придбав наркотичний засіб, який незаконно зберігав при собі у розфасованому вигляді 18 фольгових згортків з кристалічною речовиною білого кольору, масою 0,2585 г. кожен, який містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 3,1873 г, який внесено до Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», з метою подальшого збуту, а далі незаконно зберігав при собі та переніс до приміщення автовокзалу «Запоріжжя-1» по пр. Соборному, 20 у м. Запоріжжі, де 1 грудня 2019 року о 21 год. 30 хв. був зупинений працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього вищевказаний засіб.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також таким, що призначене з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції належним чином не врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх суспільну небезпечність та наслідки, наявність рецидиву злочинів як обставини, що обтяжує покарання.

Вважає, що в разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з його реальним відбуттям, у нього складеться хибне враження про можливість подальшого вчинення злочинів, за які він не буде суворо покараний.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 321 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, а в решті вирок суду залишити без змін.

Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів за обставини, що пом`якшують покарання, визнав рецидив злочинів за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції формально врахував характер вчинених злочинів, їх наслідки та відношення самого обвинуваченого до їх вчинення, який вину визнав повністю, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив два злочини у сфері обігу наркотичних засобів, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжких, раніше двічі відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує, що він вчинив корисливі злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжких, має непогашену судимість за вчинення умисних злочинів, раніше двічі відбував покарання в місцях позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого, який не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів як обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 307 КК України в мінімальних межах санкції, за ч. 1 ст. 321 КК України не в максимальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів частково погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 321 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, з призначенням на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточного покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2019 року задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 321 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4