ВИРОК
Іменем України

09.12.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю потерпілої ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Микулиниці, Теребовлянського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, пенсіонера прикордонних військ України, працюючого директором ТзОВ «Експрес Люкс постач», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Франківського районного суду м.Львова звернулася ОСОБА_3 із скаргою в порядку ст. 27 КПК України 1960 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України відносно ОСОБА_4 , який 30.03.2011 року близько 20 год. в квартирі АДРЕСА_1 умисно завдав їй удар кулаком по обличчі, викручував руки, чим заподіяв ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Крім цього, ОСОБА_3 подано позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
20.07.2011 Франківським районним судом м.Львова порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Вироком Франківського районного суду м.Львова від 21.11.2012 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Цивільний позов потерпілої задоволено частково.
Ухвалою колегії судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 03.06.2012 вирок Франківського районного суду м.Львова від 21.11.2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд іншому складу суду.
Справа для розгляду передана судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_6 .
На підставі довідки про повторний автоматичний розподіл справи між суддями 09.02.2015 справу передано судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_7 .
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату №111/Р від 08.11.2017, справу передано судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_8 .
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату №105/Р від 10.12.2018, справу передано судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_9 .
Постановою Франківського районного суду м.Львова від 11.01.2019 задоволено заявлений суддею ОСОБА_9 самовідвід у прийнятті до провадження та розгляді даної кримінальної справи.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.01.2019 справу передано судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 .
Підсудний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину заперечив, пояснив, що в цей період він працював у Західному міжрегіональному управлінні Державної прикордонної служби. Дружина зверталася до командування про його перевід. 30.03.2011 року в стані сп`яніння не перебував та жодних тілесних ушкоджень їй не наносив.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що вони з підсудним проживали разом, проте в різних кімнатах у квартирі по АДРЕСА_2 . Підсудний хоч і працював, проте постійно випивав, споживав продукти, які вона купляла для себе та дочки, за квартиру не платив. Одного разу, будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки підсудний вдарив її, після чого вона вдарилася об одвірок та втратила свідомість, з носа пішла кров. Це відбулось в присутності дочки. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила наступне. Конфлікт відбувся 30.03.2011 ввечері, підсудний прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння. В момент конфлікту в квартирі по АДРЕСА_3 були вона, мати (потерпіла) та батько (підсудний). Підсудний вдарив потерпілу, яка втратила свідомість. Після цього подзвонила вона свідку - бабці, однак коли свідок прийшла потерпіла уже прийшла до тями. На момент конфлікту батьки були розлучені, проте разом проживали у квартирі. Після цього конфлікту батько почав жити окремо, а вона залишилася жити з потерпілою.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що 30.03.2011 вона прибігла коли їй подзвонили, так як вона живе неподалік. В потерпілої текла кров, розпух ніс. Вони викликали міліцію. Безпосереднім очевидцем конфлікту вона не була, все бачила внучка ОСОБА_10 . Коли прийшла, то в квартирі були дочка, внучка та колишній зять. У потерпілої синці під очима були на наступний день. Потерпіла скаржилася на біль в області носа, потім її боліла голова. Потерпіла та підсудний на момент конфлікту були розлучені, проте разом проживали у квартирі.
Судом встановлено, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю доведена та підтверджується наступними зібраними і дослідженими доказами.
Згідно акту судово медичного обстеження (дослідження) №819 від 04.04.2011, виданого на підставі скерування ДІМ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_12 , у громадянки ОСОБА_3 виявлено, перелом кісток носа, синці на обличчі, на руках, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 30 березня 2011 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
26.11.2013 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_13 подано клопотання про призначення судово медичної експертизи.
Відповідно до ст. 76 КПК України 1960 року експертиза призначається обов`язково для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Виходячи з положень ч.2 ст.65 КПК України 1960 року, висновок експерта є джерелом доказів у кримінальній справі.
Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» суди не

мають права приймати рішення без проведення експертизи, якщо за законом призначення останньої є обов`язковим.

Відтак, постановою Франківського районного суду м.Львова від 06.12.2013 у кримінальній справі №465/6540/13-к про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 КК України призначено судово медичну експертизу.
Згідно висновку експерта №364 від 10.04.2014 у громадянки ОСОБА_3 на момент проведення судово-медичного огляду 05 06.04.2011 р. судово медичним експертом було відмічено наявність синців на обличчі, на руках. При обстеженні її ЛОР консультантом бюро та при рентген обстеженні кісток носа 06 квітня 2011 року було діагностовано «перелом кісток носа». Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 30 березня 2011 р. та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» у кримінальному судочинстві обов`язковою умовою проведення експертизи є порушення кримінальної спарави.

У кримінальних справах, які порушуються не інакше як за

скаргою потерпілого, рішення про призначення експертизи може бути

прийнято суддею при порушенні кримінальної справи або під час її

судового розгляду шляхом винесення відповідної постанови.

Саме тому, акт судово медичного обстеження (дослідження) №819 від 04.04.2011, виданого на підставі скерування ДІМ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_12 , не може бути визнаний допустимим доказом та не береться судом до уваги, так як такий видано до порушення кримінальної справи судом.
Стосовно тверджень свідків та потерпілої щодо перебування підсудного у стані алкогольного сп`яніння 30.03.2011, суд не приймає такі до уваги, адже ні правоохоронними органами, ні жодними документами медичного обстеження такі факти не зафіксовані та не підтверджені.
Що стосується заперечень підсудним ОСОБА_4 своєї вини та його тверджень про те, що жодних ударів потерпілій він не завдавав, то суд такі відхиляє, оскільки такі суперечать тим доказам, які містяться в матеріалах справи, поясненням свідків та потерпілої та спрямовані на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Відтак з врахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, усієї сукупності доказів, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині є доведеною та суд обирає обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Оскільки дії ОСОБА_4 кваліфіковані судом за ч.2 ст.125 КК України, та подія мала місце 30.03.2011 року, то в силу ст.12 КК України, діяння вчинене ним є злочином невеликої тяжкості, перебіг давності не переривався та не зупинявся. Згідно положень п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки. Згідно положень ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від відбування покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Враховуючи вищевикладене, а саме кваліфікацію судом дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 КК України і закінченням строків давності, суд вважає, що за даних обставин, підсудний має бути звільнений від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

Щодо заявленого цивільного позову, суд зазначає наступне. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Потерпіла у своїй позовній заяві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином зазначає, що з причин нанесення їй тілесних ушкоджень, вона була вимушена проходити лікування та витрачати кошти на медичні препарати, а саме нею було витрачено 2 103,68 грн., на підтвердження чого додаються касові чеки. Крім цього, протиправною поведінкою підсудного їй спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що у неї погіршився стан здоров`я, порушився нормальний ритм життя.
Однак, суд, з врахуванням викладених у позовній заяві мотивів потерпілої, приходить до висновку, що цивільний позов в частині матеріальної шкоди, не підлягає задоволенню, адже потерпілою не доведено, що чеки на придбання ліків, які вона надає, стосуються саме потерпілої. Також не доведено, що потерпілій призначалися саме ті ліки, які вказані у чеках, у такій кількості та у період конфлікту.
Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Таким чином, що стосується позовних вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі

незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Потерпілою наведено достатньо мотивів та фактів моральних страждань від тілесних ушкоджень, які їй заподіяні підсудним ОСОБА_4 . Тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, адже після отриманих травм потерпіла все таки переживала дискомфорт, біль та змушена була відвідувати лікарів.

Враховуючи вимоги ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупості, керуючись законом.

Керуючись ст. 323, 324, 327 КПК України 1960 року, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнити від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В задоволенні позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1