Справа № 738/302/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/392/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лоцкино, Баштанського району Миколаївської області, відбуваючого покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)», засудженого за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307, із застосуванням ст. 68, ч. 3 ст. 307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Відмовляючи у задоволенні вищевказаного клопотання, суддя першої інстанції мотивував своє рішення тим, що, згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого, ОСОБА_6 має 2 заохочення та 96 стягнень. Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання. Частиною третьою статті 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання. Ставлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній колонії, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання. Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

В апеляційних скаргах засуджений та його захисник, які за своїм змістом дублюють одна одну, просять скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нову, якою клопотання ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням задовольнити. Як вбачається з характеристики засудженого, за час перебування в ФКУ СІЗО №2 по Чуваській Республіці порушень вимог встановленого режиму тримання він не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до праці не залучався, не заохочувався. У подальшому з 07.10.2015 року по 30.07.2019 року відбував покарання у колонії в Чуваській Республіці, де допускав порушення вимог встановленого режиму тримання, розпорядку дня і отримав 96 стягнень. З 02.09.2019 року по 09.10.2019 року відбував покарання у Миколаївському СІЗО, де вимог встановленого режиму тримання додержувався, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався. З 18.10 2019 року і по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» характеризується позитивно, за період відбування покарання дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичному обліку не перебуває. З 21.11.2019 року по теперішній час працевлаштований на швейній дільниці установи. До покладених на нього обов`язків відноситься добре. Залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку, відділення згідно черговості. Дбайливо ставиться до майна установи, використовує його лише за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Передбачені законодавством вимоги персоналу установи виконує. З представниками адміністрації ввічливий та чемний. На зроблені зауваження реагує належним чином. Товариські зв`язки підтримує із засудженими різної спрямованості. Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні відвідує. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» і «Фізкультура та спорт». Свою вину у скоєнні злочину відповідно до заяви визнав повністю. Зазначені стягнення погашені. Згідно довідки про заохочення та стягнення засуджений за час відбування у Державній установі «Менська виправна колонія (№91)» має два заохочення за дотримання правил поведінки, сумлінне ставлення до праці. Стягнень немає. Отже, на їх думку, матеріалами справи доведено, що засуджений став на шлях виправлення. Але суд не врахував зазначені зміни у поведінці, тільки послався на стягнення які були застосовані під час відбування покарання у Російській Федерації яка є країною агресором і такі стягнення не повинні бути враховані.

Як встановив доведеним суд 1 інстанції, вироком Московського районного суду м. Чебоксари, Чувашської Республіки Російської Федерації від 31.05.2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30 п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання: за ст. 228.1, ч. 1, п. «а», «г» Кримінального кодексу Російської Федерації (по епізоду від 11.04.2015 року) у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років; за ст. 30, ч. 3, ст. 228.1, ч. 4, п. «а», «г» Кримінального кодексу Російської Федерації (по епізоду від 01.05.2015) у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років; за ст. 30, ч. 3, ст. 228.1, ч. 4, п. «а», «г» Кримінального кодексу Російської Федерації (по епізоду від 12.05.2015) у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років. У відповідності до ст. 39, ч. 3 КК РФ шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22.05.2018 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Московського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 31.05.2017 року. Призначено засудженому ОСОБА_6 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Московського районного суду м. Чебоксари, Чуваської Республіки від 31.05.2017 року, з урахуванням апеляційної ухвали судової колегії у кримінальних справах Верховного суду Чуваської Республіки від 12.09.2017 року у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 72 КК України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу затримання 12.05.2015 року, в строк відбування покарання зараховано термін перебування його під вартою з 12 травня 2015 року по 12 вересня 2017 року включно з розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09.01.2020 року ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22.05.2018 року відносно ОСОБА_6 змінено. Вирок Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки від 31.05.2017 року відносно ОСОБА_6 приведено у відповідність із законодавством України. ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 68 КК України до 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 307 КК України до 11 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

Строк відбування покарання обчислюється з 12.05.2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок про можливість застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як вбачається з характеристики, ОСОБА_6 за час перебування в ФКУ СІЗО № 2 по Чуваській Республіці порушень вимог встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до праці не залучався, не заохочувався.

З 07.10.2015 по 29.09.2017 відбував покарання у ФКУ СІЗО № 1 по Чуваській Республіці, де допускав порушення вимог встановленого режиму тримання, розпорядок дня не виконував, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. До праці не залучався, не заохочувався.

З 29.09.2017 по 30.07.2019 відбував покарання у ФКУ Виправна колонія № 9 по Чуваській Республіці. За час відбування покарання в установі характеризувався негативно: допускав порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, розпорядок дня не виконував, 8 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. До праці не залучався, не заохочувався.

З 02.09.2019 по 09.10.2019 відбував покарання у Миколаївському СІЗО, де вимог встановленого режиму тримання додержувався, розпорядок дня виконував. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. До праці не залучався, не заохочувався

З 18.10.2019 і по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія № 91», де за період відбування покарання дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання. розпорядок дня установи виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має два заохочення. З 21.11.2019 року по теперішній час працевлаштований на швейній дільниці установи. До покладених на нього обов`язків відноситься добре. Залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення згідно черговості. До виконання робіт відноситься посередньо.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 , за весь термін відбування покарання він має 2 заохочення та 96 стягнень.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній колонії, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

Тому місцевий суд дійшов до вірного висновку, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка за весь період строку відбування покарання.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційному оскарженню ухвала не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4