Справа № 297/138/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2022 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про знищення речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 18.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2022 року до слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про знищення речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 18.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділенням Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розслідувалось кримінальне провадження № 0000042 від 18.01.2020 року за ч. 1 ст. 317 КК України за фактом надання ОСОБА_4 власного помешкання по АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_5 для вживання наркотичних засобів.

У ході досудового розслідування факт організації та утримання ОСОБА_4 місця для незаконного вживання наркотичних засобів свого підтвердження не знайшов.

Відтак, за результатами досудового розслідування 14.02.2020 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Водночас, у ході огляду місця події, дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді, було тимчасово вилучено майно наркотичні засоби, на які у подальшому накладено арешт. Майно, на яке накладено арешт, поверненню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 284 КПК України, речові докази передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля. Вилучені в ході огляду речові докази є забороненими з обігу.

Відповідно до п. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

У даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру жодній особі не оголошувалось, а тому прокурором не закривалось.

У зв`язку наведеним, прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про знищення речового доказу в порядку п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду клопотання був повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Разом з цим, прокурор подав клопотання про знищення речового доказу на розгляд слідчому судді, всупереч вимогам ч. 9 ст. 100 КПК України, яка передбачає розгляд такого клопотання судом, а не слідчим суддею.

Таку ж позицію висловив і Верховний Суд у своїй постанові від 08 грудня 2020 року у справі № 234/17070/19, провадження № 51 - 4008 км 20.

Зокрема, зазначивши, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Відповідні висновки щодо застосування норм права сформульовані також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к, у провадженні № 13-16 cво 18 та у справі № 237/1459/17, у провадженні № 13 - 19 кс 18, а також у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5 - 142 кс (15) 17 у справі № 757/49263/15-к.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ч. 9 ст. 100, 309 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про знищення речового доказу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 18.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6