Справа № 755/4409/16 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2877/2021 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора відділу Київської міської прокуратури на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.10.1993 вироком Бердичівського районного суду Житомирської обл. за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 р.) до 2 років позбавлення волі (Ухвалою Житомирського облсуду від 25.02.1994 вирок змінено до 1 року позбавлення волі);
- 10.01.1996 вироком Київського обласного суду за ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 193, ч. 2 ст. 144, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України (в редакції 1960 р.) до 7 років позбавлення волі, звільнений 29.03.2002 по відбуттю покарання;
- 29.03.2005 вироком Дніпровським районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі (08.09.2005 Апеляційним судом м. Києва вирок змінено і остаточне покарання - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна),
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 345 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, маючого середню освіту, неофіційно працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-16.03.1990 вироком Броварського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 144, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (в редакції 1960 р.) до 2 років позбавлення волі;
-24.01.1991 вироком Броварського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 206, ч. 1 ст. 117 КК України (в редакції 1960 р.) до 4 років позбавлення волі;
-02.07.1997 вироком Броварського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 193, ст. 42 КК України (в редакції 1960 р.) до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 12.06.2000 вироком Броварського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 144 КК України (в редакції 1960 р.) до 4 років позбавлення волі;
-19.03.2004 вироком Броварського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 19.11.2005 по відбуттю покарання,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 345 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувались у тому, що вони 12 червня 2015 року були доставлені з Київського СІЗО до зали судових засідань № 1 Деснянського районного суду міста Києва, за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, 5-В у якості обвинувачених для участі у підготовчому судовому засіданні, де близько 16 години, ОСОБА_7 , діючи групою осіб з ОСОБА_8 , умисно, протиправно, з метою впливу на прокурора ОСОБА_10 та схиляння його до прийняття рішення на його та інших обвинувачених - ОСОБА_8 та ОСОБА_11 користь, а також недопущення належного виконання ним службових обов`язків із застосуванням психічного насильства щодо ОСОБА_10 , під час судового засідання висловлював погрози вбивством та насильством заподіяння тілесних ушкоджень аж до позбавлення життя, шляхом залякування у словесній формі, а також у формі міміки та жестів на адресу прокурора ОСОБА_10 , які останній сприймав як реальні.
Крім того, близько 18 години 40 хвилин, 12 червня 2015, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у залі судових засідань № 1 Деснянського районного суду міста Києва, діючи групою осіб з ОСОБА_8 , умисно, протиправно, з метою впливу на прокурора ОСОБА_10 та схиляння його до прийняття рішення на його та інших обвинувачених користь, а також недопущення належного виконання ним службових обов`язків, із застосуванням психічного насильства щодо ОСОБА_10 , який приймав участь у судовому засіданні, після судового засідання знову висловлював погрози вбивством та насильством заподіянням тілесних ушкоджень аж до позбавлення життя, шляхом залякування у словесній формі, а також формі міміки та жестів на адресу прокурора ОСОБА_10 , які останній сприймав як реальні.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 345 КК України, а саме як погроза вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненому групою осіб.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 345 КК України, та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, місцевий суд зазначив про те, що досліджені судом докази не підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поставленого їм у вину кримінального правопорушення та сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 указав на незаконність вироку у зв`язку з наявністю суперечностей у висновках суду щодо мотивів та підстав виправдання обвинувачених. В обґрунтування мотивів поданої апеляційної скарги захисник зазначив, що досліджені під час судового розгляду докази не доводять факту наявності існування події кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченим. Вважав, що під час судового розгляду не було досліджено жодного допустимого чи належного доказу, які б не тільки доводили реальність чи конкретність погроз на адресу прокурора, а і взагалі б підтверджували, що такі погрози мали місце. Так, на переконання апелянта, поведінка обвинувачених, навіть якщо припустити можливість існування указаних вище висловлювань з їх боку, стосувалась саме погроз притягнення прокурора до дисциплінарної або кримінальної відповідальності, так як вони вважали, що останній умисно порушував того дня їх права, намагаючись продовжити, на їх переконання, в незаконний спосіб запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вважав, що стороною обвинувачення також не було доведено, у який спосіб буде здійснено вбивство та насильство, та чи сприймав потерпілий реально указані погрози. За наведених обставин просив скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вчинення указаного кримінального правопорушення в якому обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (відсутність події кримінального правопорушення).

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів поданої скарги звернув увагу на те, що суд, оцінивши показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також аудіозапис судових засідань від 17.04.2015, 12.06.2015 та 15.06.2015 у їх сукупності, не взяв їх до уваги у конкретно вказаній прокурором частині, що призвело до хибного висновку про недоведеність наявності погроз обвинувачених на адресу ОСОБА_10 . Крім цього, суд фактично невірно оцінив показання самого потерпілого ОСОБА_10 зазначивши про те, що вони узгоджуються із показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про обставини події. На переконання прокурора, показання потерпілого ОСОБА_10 , у сукупності із іншими, представленими стороною обвинувачення доказами, у повній мірі доводять вину обвинувачених у пред`явленому обвинуваченні. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28 ч.1 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28 ч.1 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення:
захисника та обвинувачених, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити; заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника;
перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Дослідивши надані стороною обвинувачення докази та надавши їм належну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що цими доказами не підтверджується вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованого їм кримінального правопорушення, а стороною обвинувачення вичерпана можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України може проявлятися у погрозах вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу.
Аналіз досліджених судом першої інстанції доказів дає підстави стверджувати про те, що цими доказами не доведено те, що обвинувачені у час, місці та за обставин, що наведені як у обвинувальному акті, так і у вироку, за допомогою висловлювань чи жестів висловили погрози вбивством та насильством заподіяння тілесних ушкоджень аж до позбавлення життя прокурора ОСОБА_10 у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків.
Так, за результатами прослуханих аудіо записів судового засідання та аудіо запису, що відкрито у судовому засіданні здійснювало ВГО «Об`єднання Богдана Хмельницького» можливо зробити висновок, що під час судового засідання були висловлювання нецензурною лайкою, образи, а також лунали фрази із контекстом вчинення насильства, як то «перегризти вени», «перерізати горло», тощо. Між тим, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що спрямованість указаних висловлювань визначити не можливо, так як і не можливо визначити із достатньою повнотою ким вони були висловлені. Жодних даних , які би указували на те, що ці висловлювання були вчинені обвинуваченими і вони були направлені до прокурора ОСОБА_10 , матеріали кримінального провадження не містять.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у ході судового розгляду жоден із допитаних свідків не підтвердив те, що чув погрози із боку обвинувачених саме прокурору ОСОБА_10 .
Щодо показань потерпілого ОСОБА_10 , то із них вбачається, що зі сторони обвинувачених на його адресу пролунали фрази: «Прокурор, тобі кінець», та «Прокурор готуйся». Між тим, як на думку суду першої інстанції, так і на думку колегії суддів, ці висловлювання не можуть безумовно бути розцінені як погрози вбивством чи завдання тілесних ушкоджень, оскільки за своїм прямим змістом не передбачають погроз застосування будь-якого насильства. Колегія суддів погоджується також із висновками суду першої інстанції про те, що у ході судового розгляду не здобуто доказів причетності обвинувачених до групи осіб, які після судового засідання переслідували потерпілого, висловлюючи погрози із ним «розібратися». Окрім того, на думку суду, ці погрози не можливо розцінити як погрози вбивством чи завданням тілесних ушкоджень.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дотримавшись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, прийшов до обґрунтованого висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України.
Здійснивши за цих обставин тлумачення усіх сумнівів на користь обвинувачених суд першої інстанції ухвалив законне рішення про визнання обвинувачених невинуватими та їх виправдування з мотивів недоведеності, вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення належним чином мотивувавши своє рішення.
Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність вироку. Так, ні показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ні аудіозаписи судових засідань від 17.04.2015, 12.06.2015 та 15.06.2015 не доводять того, що обвинувачені погрожували прокурору вбивством або завданням йому тілесних ушкоджень. Показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків та обвинувачених судом оцінені об`єктивно із точки зору їх належності та допустимості, ці показання узгоджуються із іншими зібраними у справі доказами і не доводять факту вчинення обвинуваченими інкримінованого їм злочину. Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не містить доводів, які би указували на незаконність вироку. Так, матеріали кримінального провадження містять докази, які указують на наявність погроз завдання тілесних ушкоджень. Аналіз змісту указаних погроз дає підстави стверджувати про те, що вони стосувались намірів чи побажань спричинити тілесні ушкодження невизначеним працівникам правоохоронних органів. Між тим, колегія суддів повторно звертає увагу на те, що у ході судового розгляду не встановлено поза розумним сумнівом того, що указані погрози стосувались саме потерпілого та, що висловлювались саме обвинуваченими. Наведене указує на правильність мотивів із яких були виправдані обвинувачені, а саме не доведеність вчинення ними інкримінованого їм кримінального правопорушення. У зв`язку із цим, апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, підстав для її задоволення, колегія суддів не вбачає.
У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підписаний головуючим, що є порушеннямч.2 ст. 375 КПК України. Між тим, на думку колегії суддів, ця обставина не може бути підставою для скасування вироку. Колегія суддів звертає увагу на те, що не підписання вироку суддею не є безумовною підставою для скасування вироку, що передбачені ч.2 ст. 412 та ч.1 ст. 415 КПК України. За своєю правовою природою підписання судового рішення суддею є підтвердженням того, що зміст судового рішення, мотиви його ухвалення та наведені в ньому доводи дійсно зроблені цим суддею, відповідають внутрішньому переконанню судді, зроблені за відсутності на нього стороннього впливу. Підписання та наступне проголошення судового рішення є юридичним фактом, який тягне за собою відповідні наслідки, у тому числі і щодо судді у випадках, передбачених законом. Колегія суддів вважає, що матеріали кримінального провадження містять достатню кількість даних про те, що указані вище обставини, як підтверджені головуючим у справі, так ним і усвідомлені. Не дивлячись на те, що оригінал вироку не підписаний суддею, матеріали кримінального провадження містять копію вироку, якою засвідчена відповідність цієї копії оригіналу, і яка засвідчена підписом головуючого у справі - судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 . Колегія суддів звертає увагу на те, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був привселюдно оголошений головуючим у справі, в тому числі і у присутності учасників судового розгляду, зміст оголошеного вироку повністю співпадає із змістом того, який перебуває у надрукованому вигляді в матеріалах кримінального провадження, будь-яких зауважень щодо змісту і форми вироку від учасників судового розгляду не надійшло. Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був оприлюднений у ЄРДР, зміст оприлюдненого вироку, повністю відповідає тому, що знаходиться у матеріалах кримінального провадження. Зазначені обставини дають безумовні підстави стверджувати те, що зміст вироку, мотиви його ухвалення та наведені в ньому доводи дійсно зроблені суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вони відповідають його внутрішньому переконанню у правильності та достовірності обставин, викладених у вироку, його доводам, мотивам та висновкам. Колегія суддів звертає при цьому увагу на те, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є виправдувальним вироком і повністю відповідає засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості. На думку колегії суддів, порушення кримінального процесуального закону, яке проявилось у не підписанні цього вироку головуючим у справі не перешкодило та не могло перешкодити суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, у зв`язку із чим, відсутність підпису головуючого судді на вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можливо визнати істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та він не підлягає скасуванню у зв`язку із наявністю даного порушення.
Підстав для зміни чи скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4