Провадження № 1-кп/512/23/22
"01" лютого 2022 р. смт. Саврань
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Саврань, Савранського району, Одеської області, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2021 за № 0000333, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя АР Крим, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, на утриманні дітей не має, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, депутатом не являється, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:

З 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали спільно за місцем реєстрації ОСОБА_5 у її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , тобто спільно проживали однією сім`єю без шлюбу мали спільні права та обов`язки сімейного характеру із співмешканкою ОСОБА_5 і її батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Однак, з грудня 2020 року, ОСОБА_4 , веде аморальний та пристосовницький спосіб життя, зловживає алкоголем та на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно та систематично, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчиняє домашнє насильство психологічного характеру відносно матері своєї співмешканки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період з грудня 2020 року по грудень 2021 року, ОСОБА_6 , неодноразово зверталась до органів Національною поліції України, із заявами щодо домашнього насильства з боку ОСОБА_4 , тобто умисного вчинення психологічного насильства, яке проявлялось у висловлюванні грубої нецензурної лексики та словесних образ до потерпілої, погрозах застосування фізичної сили з метою нанесення тілесних ушкоджень, переслідуванні та залякуванні, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість її життя.

За вказані дії ОСОБА_4 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_6 , за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, 31.12.2020 року, ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_6 , вчинив психологічне насильство, а саме о 20:00 годині, в АДРЕСА_2 , ображав нецензурною лексикою, матір своєї співмешканки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та пошкодив двері будинку де вони мешкають, чим наніс останній психологічну травму та вчинив насильство в сім`ї.

Згідно постанови Савранського районного суду Одеської області № 512/38/21 від 25.01.2021, ОСОБА_4 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки 04.12.2020 року він притягався до відповідальності за аналогічною статтею.

Крім цього, 09.10.2021 року, ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_6 , вчинив психологічне насильство, а саме о 13:30 годині, в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав нецензурною лексикою, матір своєї співмешканки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , чим наніс останній психологічну травму та вчинив насильство в сім`ї.

Згідно постанови Савранського районного суду Одеської області № 512/658/21 від 21.10.2021, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Також, 03.11.2021 року, ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_6 , вчинив психологічне насильство, а саме о 13:30 годині, в АДРЕСА_2 , ображав нецензурною лексикою, матір своєї співмешканки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , чим наніс останній психологічну травму та вчинив насильство в сім`ї.

Згідно постанови Савранського районного суду Одеської області № 512/773/21 від 01.12.2021, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Тобто, з 31.12.2020 року по 03.11.2021 року, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання своєї співмешканки ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, систематично вчиняв психологічне насильство відносно матері своєї співмешканки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість її життя.

Крім цього, ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, 10.12.2021 року близько 16 години, перебуваючи за місцем мешкання матері своєї співмешканки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм моралі, на ґрунті неприязних відносин, вчинив по відношенню до ОСОБА_6 , психологічне насильство, що виразилися в словесних образах нецензурною лексикою, тим самим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої, що погіршило якість її життя.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 ,обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 06.01.2022.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, визнав повністю. Пояснив, що обставини викладені у його обвинуваченні та встановлені органами досудового розслідування, ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння, розкаюється у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, про дату й час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надала через канцелярію суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до чинного законодавства.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просила суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за статтею 126-1 КК України у виді ста п`ятдесяти (150) годин громадських робіт.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в іншим спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та постанови про призначення групи прокурорів.

Отже, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за статтею 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує наступне:

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);

- характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу частини 4 статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (на ґрунті особистих неприязних відносин), стадію вчинення (закінчене кримінальне правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої);

- особу обвинуваченого, який раніше не судимий; визнав свою вину; щиро розкаявся; має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Савранської селищної ради Одеської області № 2781 від 24.12.2021 компрометуючими матеріалами виконком не володіє; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП "Савранської лікарні" не перебуває, згідно досудової доповіді Подільського районного сектору № 5 філії ДУ "Центру пробації" в Одеській області ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд відносить надання правдивих свідчень щодо обставин кримінального правопорушення та щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 67 КК України суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по вказаному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу частини 4 статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся приймаючи до уваги позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка просила призначити йому покарання відповідно до чинного законодавства, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті 126-1 КК України у виді ста п`ятдесяти (150) годин громадських робіт.

Підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Матеріальна шкода у кримінальному провадженні відсутня.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтею 50, пунктом 1 частини 1 статті 66, статтею 126-1 КК України, частиною 3 статті 349, статтею 368, частиною 1 статті 369, статтями 370, 371, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя АР Крим, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, на утриманні дітей не має, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, депутатом не являється визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді ста п`ятдесяти (150) годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Матеріальна шкода у кримінальному провадженні відсутня.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілою або її представником - у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених нею в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1