УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000572, від 18.07.2021 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Одеси, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше судимого:

- 06.02.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі встановленням іспитового строку на підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України терміном 2 роки (відповідно до ст. 89 КК України судимість погашена);

- 07.06.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296 КК України до 5 років та 6 місяців позбавлення волі;

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000572, від 18.07.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , в ніч з 17.07.2021 на 18.07.2021 приблизно з 23 години 45 хвилин по 01 годину 00 хвилин, разом зі своїм раніше знайомим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля зупинки 201 наземного транспортного засобу, по вул. Миколи Аркаса у м. Одеса на перехресті вул. Несумної, неподалік Одеської загальноосвітньої школи № 130 І-ІІІ ступенів (м. Одеса, вул. Миколи Аркаса, 56), з хуліганських мотивів, на ґрунті особистих неприязних відносин до раніше не знайомого громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , використовуючи в якості малозначного та нікчемного приводу - виявлення татуювання на тілі (плечах) останнього, в ході словесної сварки, з метою вчинення хуліганських дій та з мотивів явної неповаги до суспільства, охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, порушуючи громадський порядок, виявляючи особливу зухвалість щодо потерпілого ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс декілька ударів кулаками обох рук по черзі в обличчя ОСОБА_10 , від останнього з яких, нанесеного ОСОБА_9 , ОСОБА_10 впав на землю через що надалі не мав будь-якої можливості захищатися.

Одразу після цього, ОСОБА_4 разом ОСОБА_9 , усвідомлюючи свій протиправний характер, конклюдентно вирішили спільно вчинити кримінальне правопорушення, тобто в цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір на спільне вчинення кримінального правопорушення з ОСОБА_9 , який мовчазним узгодженням об`єкту посягання та уявлення кожного з співвиконавців про бажаний результат кримінального правопорушення. Внаслідок чого дії ОСОБА_4 та ОСОБА_9 стали узгодженими.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , маючи намір на позбавлення життя раніше не знайомого громадянина ОСОБА_10 , з хуліганських мотивів, використовуючи в якості малозначного та нікчемного приводу - виявлення татуювання на тілі (плечах) останнього, в ході словесної сварки, одразу після повалення на землю потерпілого ОСОБА_10 , з метою вчинення хуліганських дій та з мотивів явної неповаги до суспільства, охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, порушуючи громадський порядок, виявляючи особливу зухвалість щодо потерпілого ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс останньому чисельні удари хаотично обома ногами кожний, як зверху вниз так і носком з розмаху по життєво важливих органах, а саме в голову та обличчя, і по тулубу ОСОБА_10 з метою спричинення його смерті, зокрема продовжували наносити удари хаотично обома ногами, як зверху вниз так і носком з розмаху по життєво важливому органу ОСОБА_10 , не менше 10 ударів кожний, а саме по голові та обличчю останнього, після втрати свідомості, чим спричинили ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої черепно-лицевої травми: одне садно в тім`яній ділянці справа; одне садно в центрі тім`яної ділянки; одне садно в лобово-тім`яній ділянці справа; одне садно в ділянці внутрішнього кінці правої надбрівної дуги з переходом на перенісся; синець правої вушної раковини; одна забійна рана в ділянці мочки правої вушної раковини; одне садно в ділянці лівої виличної дуги; одне осаднення на нижньому повіці лівого ока; дві забійні рани в ділянці носа; одна наскрізна рана слизової оболонки верхньої губи; три крововиливи під слизову оболонку нижньої губи; одне садно підборіддя зліва; крововиливи в м`які тканини голови; перелом кісток лицевого черепу; крововилив під тверду мозкову оболонку в проекції випуклої поверхні правої лобової, скроневої та потиличної часток (20 г); крововилив під м`яку мозкову оболонку обох потиличних часток в ділянці міжпівкулевої щілини; крововилив під м`яку мозкову оболонку мозочка;

- закритої травми тулуба: одного синцю на грудній клітці зліва, на рівні четвертого ребра по середньоключичній лінії; одного синцю нагрудній клітці справа на рівні третього ребра по середньоключичній лінії;

- закритої травми кінцівок: одного садна в ділянці правого ліктьового суглоба; одного садна в ділянці лівого ліктьового суглоба; чотирьох саден в ділянці правого колінного суглоба; одного садна в ділянці лівого колінного суглоба; одного садна передньої поверхні лівої гомілки;

- синцю шиї, перелому під`язикової кістки та хрящів органокомплексу гортані.

Закрита черепно-лицева травма, складає єдиний морфологічний комплекс та за критерієм небезпеки для життя, згідно п.2.1.1 (а). 2.1.3(г) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Закрита травма тулуба та закрита травма кінцівок, при звичайному своєму перебігу як в сукупності так і кожне окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, і таким чином, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у реанімаційному відділені КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР.

Смерть ОСОБА_10 полягає у прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-лицевою травмою у вигляді перелому кісток лицевого черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку в проекції випуклої поверхні правої лобової, скроневої та потиличної часток, крововиливу під м`яку мозкову оболонку обох потиличних часток в ділянці міжпівкулевої щілини, крововиливу під м`яку мозкову оболонку мозочка. Безпосередньою причиною смерті з`явилося ускладнення травми набряк головного мозку.

Слідчий звертається з клопотанням обґрунтовуючи його тим, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_4 у межах досудового розслідування останньому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме з ч. 2 ст. 121 КК України на п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, який згідно ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавлення волі) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_4 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, а також наявні протиріччя між показами сторін у кримінальному провадженні є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може прийняти заходи щодо незаконного впливу, як безпосередньо так і опосередковано на свідків, потерпілих, інших осіб, які встановлюються, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, у зв`язку з тим, що на даний час, встановлюються інші свідки протиправних діянь підозрюваного ОСОБА_4 , у тому числі й працівники правоохоронних органів та тривають експертизи, за рахунок реалізації своїх зв`язків, отриманих останнім під час відбування покарання, пов`язаного з позбавленням волі, дає змогу йому, як безпосередньо, так і за допомогою осіб, які відбували покарання впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні, з використанням цих зв`язків та здобутого в ході відбування покарання досвіду.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, ОСОБА_4 неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та злочин останнім вчинено у період не знятої та не погашеної, згідно ст. 89 КК України, судимості, що може свідчити про можливі подальші вчинення інших кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив суд задовольнити його, посилаючись на викладені доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала щодо клопотання, зазначивши, що підозра необґрунтована, невірна кваліфікація злочину. Підозрюваний має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, впливати на свідків немає наміру, всі речові докази вилучені, а тому її підзахисний не зможе нічого знищити. У зв`язку із чим захисник просила обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як встановлено в судовому засіданні,19.07.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

20.07.2021 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси підозрюваному ОСОБА_4 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 15.09.2021 року.

Постановою виконувача обов`язків керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері від 13.09.2021 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 19.10.2021, включно.

13.09.2021 року ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва строк запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою продовжено до 19.10.2021 року.

11.10.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси у вказаному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування, строком до 19.12.2021 року.

13.10.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси строк запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою продовжено до 11.12.2021 року.

03.12.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК Ураїни.

08.12.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси у вказаному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування, строком до 19.01.2021 року.

Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні прокурором наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Враховуючи обґрунтованість підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК Ураїни, з огляду на тяжкість можливого покарання, у випадку подальшого визнання підозрюваного винним у його вчиненні, слідчий суддя приходить до переконання що ризики, які існували на момент застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а саме ризики у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Таким чином, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000572, від 18.07.2021 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосованого ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 20.07.2021 року, строком до 19.01.2022 року, включно, в межах строку досудового розслідування з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1