Номер провадження: 11-кп/813/405/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст.89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005691 від 19.10.2019 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження, було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в рамках кримінального провадження №0005691 від 19.10.2019 року, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, тобто до 18.02.2022 року.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме: ризик можливого переховування від суду, з метою уникнення відповідальності, наявність ризику можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень через наявність відносно нього ряду кримінальних проваджень, які скеровано до інших судів м. Одеси за скоєння аналогічних корисливих злочинів проти власності, оскільки останній не працює, вчинив інкримінований йому злочин в період іспитового строку та стороною захисту не надано даних про наявність у нього будь-якого джерела доходу.
Зважаючи на вказані ризики, особи обвинувачених та характер злочину, у якому вони обвинувачуються суд вважав неможливим застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків
Вимоги апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що:
- оскаржена ухвала не містить посилання на обставини, які підтверджують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається прокурор. Посилання прокурора лише на тяжкість кримінального правопорушення, не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, без врахування інших обставин;
- судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого, а саме тому, що ОСОБА_6 зареєстрований та має постійне місце проживання у м.Одесі;
- потерпілі та свідки у даному кримінальному провадженні судом вже допитані, а тому ризик щодо впливу на них фактично відсутній;
- двоє інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні знаходяться під домашнім арештом та заставою, разом з тим ніхто з учасників кримінального провадження не повідомляв про здійснення тиску на них;
- тривалий час перебування ОСОБА_6 під вартою істотно знижує вірогідність заявлених прокурором ризиків.
Посилаючись на викладене, захисник обвинуваченого просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Прокурор та захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_7 , у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності в письмовому провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судове засідання апеляційного суду не був доставлений, оскільки в вимогах апеляційної скарги захисники не заявлено клопотання про розгляд справи за участю обвинуваченого

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Згідно ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Враховуючи належне сторін про день та час розгляду справи та надходження клопотань сторін про здійснення провадження за їх відсутності в письмовому провадженні, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Таким чином, у відповідності до вимог ст.331 КПК України, вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим є обов`язком суду.

Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3, 4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно оскаржуваної ухвали, під час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, прокурор вважав за необхідне продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_6 , пославшись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язків, та він вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.
Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що він на даній стадії судового розгляду обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: у відкритому заволодінні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб та будь-яких нових даних, які не були судом враховані раніше при обранні та продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , стороною захисту представлено не було, у зв`язку з чим, суд не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу.
При вирішенні питання про продовження дії раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу суд першої інстанції врахував в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також наявність доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливого переховування від суду, з метою уникнення відповідальності, наявність ризику можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень, оскільки останній не працює та стороною захисту не надано жодних даних про наявність у нього джерела будь-якого доходу. Також суд врахував повідомлені прокурором дані про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором існування ризику того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, який обумовлений тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та ризику того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що такі ризики суттєво знизилися, оскільки обвинувачений перебуває під вартою у даному кримінальному провадженні тривалий час, згідно пояснень сторони захисту всі ключові свідки вже допитані судом, що не заперечував прокурор.
Апеляційний суд відхиляє посилання прокурора в запереченнях на апеляційну скаргу про те, що відносно ОСОБА_6 наявні інші кримінальні провадження, які перебувають на розгляді у Суворовському районному суді м.Одеси, оскільки такі обставини не були встановлені судом першої інстанції при вирішенні питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_6 , жодних доказів наявності щодо ОСОБА_6 інших кримінальних проваджень прокурором до заперечень не надано та матеріали клопотання не містять.
Доводи прокурора щодо відсутності у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків спростовуються наявною у матеріалах справи довідкою (а.п.106), з якої вбачається, що ОСОБА_6 проживає у АДРЕСА_1 та у даній квартирі мешкають його батько ОСОБА_8 та брат ОСОБА_9 , який є інвалідом 2 групи (а.п104). Крім того, апеляційний суд враховує, що за місцем мешкання ОСОБА_6 характеризується позитивно (а.п.103).
Також апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_6 відповідно до ст.89 КК України є таким, що не має судимості, оскільки ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12.12.2019 року, яка є у вільному доступі, ОСОБА_6 звільнений від покарання, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 05.12.2017 року у зв`язку з закінченням строку випробування.

Крім того, апеляційний суд враховує, що іншим обвинуваченим ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) обрано запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою та матеріали справи не містять доказів порушення ними застосованих запобіжних заходів.
Також апеляційний суд враховує характер вчинених ОСОБА_6 дій та його роль у вчиненні злочину.
Таким чином, в під час апеляційного розгляду встановлено, що на даний час заявлені прокурором ризики значно знизилися та не виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому можливе застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового провадження.
Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, метою для застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Частина 4 ст.194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Отже, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції прокурор не довів існування обставин, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч.1 ст.409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційний суд за результатами розгляду питання продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому вважає за необхідне скасувати оскаржувану увалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу.

Постановляючи нову ухвалу, апеляційний суд враховує доведеність прокурором продовження існування ризику того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, однак доводи прокурора про наявність підстав для продовження застосування до обвинуваченого виняткового та найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) не ґрунтуються на беззаперечних доказах, оскільки заявлені прокурором ризи значно знизилися, апеляційний суд дійшов до висновку, що обрання до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, передбаченої ст.177 КПК України, тому застосуванню підлягає більш м`який запобіжний захід, ніж той, який заявлений прокурором, у вигляді цілодобового домашнього арешту, який відповідно до ст.184 КПК України полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово, з покладанням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України. Апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005691 від 19.10.2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобового за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 24.03.2022 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області.

Виконання ухвали в частині звільнення ОСОБА_6 з-під варти покласти на Державну установу Одеський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду становить до 24.03.2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4