Справа № 148/1936/17
Провадження №11-кп/801/155/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого: судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в режимі відео конференції ОСОБА_9

адвокатів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в режимі відео конференції ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13

розглянула матеріали кримінального провадження №0000486 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_13 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.11.2021, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт та на підставі ст. ст. 49 ч. 1 п. 1, 74 ч. 5 КК України звільнено від призначеного покарання за ст. 125 ч. 1 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимий,
- - у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт та на підставі ст. ст. 49 ч. 1 п. 1, 74 ч. 5 КК України звільнено від призначеного покарання за ст. 125 ч. 1 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимий 24.12.2010, Ладижинським міським судом за ст. ст. 307 ч. 2 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 21.05.2020 Немирівським районним судом за ст. ст. 185 ч. 3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з встановленням іспитового строку на 1 рік, відповідно до ухвали Тульчинського районного суду від 02.12.2020 випробувальний термін скасовано та направлено засудженого для відбування покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт та на підставі ст. ст. 49 ч. 1 п. 1, 74 ч. 5 КК України звільнено від призначеного покарання за ст. 125 ч. 1 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 кошти сумі 559.52 грн. за завдану матеріальну школу, а також 15 000 грн. за спричинену моральну шкоду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 , 06.09.2017 року близько 14.00 год., перебуваючи у власному домогосподарстві по АДРЕСА_1 , під час конфлікту між ним та ОСОБА_13 , який виник з приводу грошових коштів на ґрунті спільних бізнесових питань, будучи незадоволеним тим, що ОСОБА_13 , висловлював йому свої невдоволення, наніс два удари кулаком правої та лівої руки в область голови ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та приєднавшийся до них ОСОБА_9 виштовхали ОСОБА_13 з території подвір`я на дорогу. ОСОБА_8 , після того, як ОСОБА_13 кинув в нього каміння, в свою чергу продовжуючи протиправні дії, наніс один удар кулаком правої руки в область голови ОСОБА_13 , а ОСОБА_9 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар правою ногою ззаду по тулубу ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії штовхнув обома руками ОСОБА_13 в область грудей, від чого останній впав на дорогу, та в цей час ОСОБА_7 сів зверху на нього та стримував його, а ОСОБА_9 , під час того як ОСОБА_13 перебував у лежачому положенні, наніс, йому, чотири удари обома ногами по черзі по голові та тулубу, та в цей час ОСОБА_8 також наніс два удари обома ногами по черзі по голові та тулубу ОСОБА_13 .
Відповідно до висновку експерта №83 від 20.09.2017 у ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження в вигляді забійних ран, синців в області голови, обличчя, грудної клітки зліва, та лівої нижньої кінцівки, які по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Оскільки на час прийняття рішення в даному кримінальному провадженні минули строки встановленні ст. 49 ч. 1 п. 1 КК України, якою визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, а відповідно до ст. 12 КК України спричинення легкого тілесного ушкодження віднесено до кримінального проступку, а тому до обвинувачених підлягали застосуванню положення ст. 74 ч. 5 КК України та звільнено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від даного виду покарання.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Потерпілий ОСОБА_13 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.11.2021 та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити їм покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 майнову шкоду у сумі 1 892 грн. 60 коп., яких: 320 грн. ОО коп. - шкода завдана зменшення працездатності. 1 572 грн. 60 коп. - витрати понесені на придбання ліків. Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду заподіяну в наслідок вчинення кримінального правопорушення у сумі 43 000 грн. 00 коп.

На думку потерпілого, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки обвинувачені наносили йому удари, коли він лежав на землі на проїжджій частині дороги біля домогосподарства ОСОБА_14 в присутності очевидців

Висновок суду щодо наявності між потерпіли та обвинуваченими неприязних стосунків також не підтверджується належними доказами, а з ОСОБА_15 він раніше взагалі не був знайомим.

Отже, судом першої інстанції не застосовано до обвинувачених ч. 2 ст. 296 КК України, яка підлягала застосуванню, а змінено обвинувачення та визнано винними ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Представником потерпілого адвокатом ОСОБА_16 подано клопотання про стягнення з обвинувачених на користь потерпілого процесуальних витрат в сумі 7тис. грн. за надання правової допомоги при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, потерпілого, який просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок; обвинувачених та їх адвокатів, які просили вирок суду залишити без зміни; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу потерпілого, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потерпілого слід залишити без задоволення.

Мотиви Суду.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи за якими кваліфікував дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України та погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії, які супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, які виникли між потерпілим та обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що передбачає відповідальність за злочини проти особи.
Потерпілий і в апеляційній інстанції підтвердив, що приводом конфлікту були матеріальні збитки, які понесла сім`я ОСОБА_14 , вважаючи що з його вини, але він це заперечував. Суперечка виникла на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , куди зайшов потерпілий та продовжувалась на вулиці, оскільки потерпілий став чинити опір, коли його виганяли.
Вказаний конфлікт виник внаслідок дій як самого потерпілого так і обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також нанесенні обоюдних ударів потерпілим ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_7 один одному, що також підтверджується показами свідка ОСОБА_17 .
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.
Тому, в даному випадку відсутній мотив хуліганства грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що виключає кримінальну відповідальність за ст. 296 ч.2 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілого в частині невірної кваліфікації дій обвинувачених немає.
Щодо наведених у апеляційній скарзі доводів потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди у кримінальному провадженні, то вони також не заслуговують на увагу враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як передбачено ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальних збитків, вірно задоволений частково, в сумі 559,52 грн., згідно чеків за 06.09.2017, 07.09.2017, 08.09.2017 та 10.09.2017, та не взяв до уваги інші касові чеки за вказаний період, так як вони видавались в ці ж дні на інші медичні препарати, з незначним проміжком часу, що ставить під сумнів доводи потерпілого щодо необхідності вказаних медичних препаратів.
Крім того, не підлягають задоволенню вимоги потерпілого ОСОБА_13 щодо відшкодування завданої шкоди щодо зменшення працездатності та витрат на правову допомогу так, як останнім до Суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані вимоги.
Доводи апеляційної скарги потерпілого про незаконність вироку щодо цивільного позову в частині стягнення 15 000грн моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не можуть слугувати для задоволення вимог апеляційної скарги.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення, дотримався норм кримінального процесуального та цивільного процесуального законів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно із положеннями ст. 23 ЦПК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Стягуючи на користь потерпілого ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі 15 000грн, суд взяв до уваги факт протиправної поведінки обвинувачених, які не лише спричинили моральні страждання потерпілому в момент їх заподіяння, але й те, що потерпілий пережив психологічний стрес, негативні переживання, тривогу, емоційну напругу та почуття образи, тому визначений розмір моральної шкоди є співрозмірним стражданням потерпілого та ґрунтується на принципах розумності, справедливості і є достатнім для відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди, тоді як обґрунтувати моральну шкоду в 43 тисячі грн, потерпілий в апеляційній інстанції не зміг.
Колегія суддів, з урахуванням принципу змагальності сторін та доведенні сторонами перед судом переконливості своїх доказів, доводи апеляційної скарги потерпілого про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
Що стосується клопотання про стягнення з обвинувачених на користь потерпілого процесуальних витрат в сумі 7тис. грн. за надання правової допомоги при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, то в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу, однак зважаючи на ту обставину, що в задоволенні апеляційної скарги потерпілого Суд повністю відмовляє, то відсутні і підстави для стягнення витрат, понесених потерпілим за надання такої правової допомоги в апеляційній інстанції.
Керуючись ст.405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.11.2021 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_18