КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004510 від 13.12.2020 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2021 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинське Немирівського р-ну Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 12.02.1999 Немирівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 223 КК України до 03 (трьох) років позбавлення волі;
- 21.10.1999 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України до 06 (шести) років позбавлення волі;
- 31.01.2000 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 193 КК України до 06 (шести) років 06 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 06.10.2009 Ладижинським міським судом Тростянецького району Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 02 (двох) років позбавлення волі;
- 23.09.2013 Ладижинським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 04 (чотирьох) років позбавлення волі;
- 11.02.2014 Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 04 (чотирьох) років 06 (шести) місяців позбавлення волі;
- 15.07.2014 Ладижинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 263 КК України до 04 (чотирьох) років 06 (шести) місяців позбавлення волі. Звільнився 15.02.2017 з Крижопільської виправної колонії Вінницької області: умовно-достроково, 01 рік 04 місяці 01 день.
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2021 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п'ять) років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 03 (три) роки. На останнього покладено обов'язаки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з'являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Вирішено долю речових доказів.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, в якій вона просить апеляційний суд скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2021 стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п'ять) років.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через м`якість.

Одночасно прокурором ОСОБА_6 подано зміни до апеляційної скарги, згідно яких вона просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2021 стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п'ять) років без конфіскації майна.

Фактичні обставині, встановлені судом першої інстанції.
За встановлених судом першої інстанції обставин, 12.12.2020, близько 21 год. 50 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на території ТОВ "Стадтранс плюс", яке розташоване по вул. Жмеринській, 11/1 у м. Києві, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем білого кольору, марки "Volkswagen", моделі "Transporter", номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 20 тис. грн.

При цьому, ОСОБА_7 , 12.12.2020 перебуваючи на території ТОВ "Стадтранс плюс", яке розташоване по вул. Жмеринській, 11/1 у м. Києві та здійснюючи функції по охороні автомобілів, які були розташовані на території вказаного товариства, на протязі вечора вживав алкогольні напої. У подальшому, ОСОБА_7 , 12.12.2020, близько 21 год. 45 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, звернув увагу на один з автомобілів, які він охороняв, а саме на автомобіль білого кольору, марки "Volkswagen", моделі "Transporter", номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . У цей момент у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_9 , та який був залишений останнім на території товариства з метою проведення ремонтних робіт.
Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на повторне, незаконне заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, 12.12.2020, близько 21 год. 50 хв., ОСОБА_7 , здійснюючи охоронні функції та маючи вільний доступ до ключів автомобілів, які він охороняв, взяв ключі від замка запалення автомобіля білого кольору марки "Volkswagen", моделі "Transporter", номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , підійшов до нього та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, вимкнув сигналізацію в автомобілі, сівши в автомобіль вставив ключ у замок запалення та привів у дію двигун внутрішнього згорання, після чого керуючи вказаним автомобілем білого кольору марки "Volkswagen", моделі "Transporter", номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїхав з території товариства, отримавши змогу розпоряджатись викраденим автомобілем на власний розсуд, тим самим незаконно, повторно заволодів вказаним транспортним засобом, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 20 тис. грн.
Після чого, проїхавши незначну відстань, ОСОБА_7 , цього ж дня, близько 22 год., скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на припаркований автомобіль по вул. Л. Курбаса, 12 у м. Києві, після чого з місця скоєння злочину втік.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, у незаконному заволодінні транспортним засобом, що належить потерпілому ОСОБА_9 , вчиненому повторно.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та потерпілого, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, їх пояснення, відповіді на запитання суду, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Як вбачається із рішення суду першої інстанції, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд суворо не карати. Повідомив, що є інвалідом III групи довічно, працює у ТОВ "Стадтранс плюс" на даний час відшкодував потерпілому більшу частину завданої злочином шкоди. Бажає надалі працювати, щоб повністю компенсувати завданні ним збитки.
Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжкого злочину, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є інвалідом III групи безстроково, працює, але не офіційно, а також те, що останнім частково компенсовано завдану злочином матеріальну шкоду. Крім цього, місцевим судом була врахована думка потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинуваченого та обрати йому покарання не пов'язане з позбавленням волі. Потерпілий підтвердив те, що ОСОБА_7 відшкодував йому завдані збитки на суму близько 7-8 тис. грн. Заявив, що ОСОБА_7 є кваліфікованим спеціалістом з ремонту транспортних засобів та за час роботи проявив себе з позитивної сторони, покладені на нього обов`язки виконував справно і вчасно, був відповідальним і ввічливим.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотних порушень вимог кримінального закону при ухваленні вироку та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через м`якість є неспроможними. Суд першої інстанції, постановляючи вирок, надав оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_7 та, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, судом першої інстанції враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав задоволення апеляційних вимог прокурора в цій частині.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує думку потерпілого у суді першої інстанції та яку він підтвердив у суді апеляційної інстанції наполягаючи не позбавляти ОСОБА_7 волі. Потерпілий підтвердив, що значна сума шкоди заподіяна злочином відшкодована, будь-яких претензій до обвинуваченого не має, просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Аналогічні пояснення потерпілий повторював у суді апеляційної інстанції, категорично просив не позбавляти обвинуваченого волі.

Суд апеляційної інстанції переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України і обґрунтовано застосував положення ст. ст. 75,76 КК України.
За таких обставин, оскільки в поданій апеляційній скарзі прокурором не наведено переконливих доводів, стосовно того чому призначене покарання ОСОБА_7 є незаконним та занадто м`яким, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку суду першої інстанції і зміни вироку відповідно до вимог ст. 408 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду під час апеляційного перегляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2021 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 03 (трьох) місяців шляхом подання касаційної скарги.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3