Справа № 143/860/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року м.Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 11.05.2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України,-
Встановив:
Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 16.04.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 11.05.2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, призначено до судового розгляду.
09.08.2021 року до суду надійшло клопотання прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , в якому він просить застосувати обвинуваченомуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Клопотання мотивоване тим, що згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 03.05.2019 року близько 21 год. 00 хв., прийшов до домогосподарства по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою власної легкої наживи, а саме викрасти цінні речі, так як достовірно знав, що остання за місцем свого періодичного проживання відсутня.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що власниця в домогосподарстві дійсно відсутня, скориставшись тим, що поблизу нікого немає, і його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, ОСОБА_4 підійшов до житлового будинку, та прикладаючи зусилля руками, шарпнув за вхідні двері, відкривши таким чином врізний замок, проник в середину, де умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку майна, яке належить ОСОБА_7 , а саме:
-візка, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3922-3923/19-21 від 12.06.2019 року становить 196 грн. 80 коп.;
-покривала, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3922-3923/19-21 від 12.06.2019 року становить 252 грн. 97 коп.;
-металевої зубчатої борони типу «БЗЛС», вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4196/19-21 від 25.06.2019 року становить 240 грн. 00 коп.
Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 689 грн. 77 коп.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якої є крадіжка, поєднана з проникненням у житло.
Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 10.05.2019 року близько 22 год. 00 хв., прийшов до домогосподарства по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою викрасти щось цінне, так як достовірно знав, що остання за місцем свого періодичного проживання відсутня.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що власниця в домогосподарстві дійсно відсутня, скориставшись тим, що поблизу нікого немає, і його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, ОСОБА_4 підійшов до житлового будинку, та прикладаючи зусилля руками, шарпнув за вхідні двері, відкривши таким чином врізний замок, проник в середину, де в одній із кімнат, умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку телевізора марки «Elektron» моделі «54 ТК - 703», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3610/19-21 від 30.05. 2019 року становить 445 грн. 15 коп.
Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викрадений телевізор в руках переніс до свого знайомого ОСОБА_8 , таким чином розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якої є крадіжка, вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 01.06.2019 року близько 10 год. 00 хв., прийшов до домогосподарства по АДРЕСА_3 , за яким наглядає ОСОБА_9 , та яке належить дітям останнього, з метою допомогти по господарству та заробити кошти на проживання. ОСОБА_9 вирішив допомогти ОСОБА_4 та запропонував останньому скопати частину земельної ділянки, на що ОСОБА_4 погодився. Під час виконання господарських робіт, біля 11 год. цього ж дня, ОСОБА_4 зайшов до житлового будинку, щоб покликати ОСОБА_9 , проте виявивши його відсутність, у приміщенні кухні побачив чоловічі штани, які вирішив оглянути, з метою виявлення цінних речей та їх викрадення. При огляді даних чоловічих штанів ОСОБА_4 у кишені виявив гаманець чорного кольору, з грошовими коштами в середині, в результаті чого у останнього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що ОСОБА_9 в житловому будинку дійсно відсутній, скориставшись тим, що поблизу власника речей немає, і його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 950 грн., з яким 1 (одна) купюра номіналом 500 грн., 2 (дві) купюри номіналами по 200 грн. кожна, 1 (одна) купюра номіналом 50 грн.
Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, а саме витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якої є крадіжка, вчинена повторно.
У вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, неодружений, на час вчинення злочинів учень 9-В класу Погребищенської ЗОШ І-ІІІ ст., освіта незакінчена загальна середня.
Доказами, які обґрунтовують обвинувачення у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень є покази свідків та потерпілих, протоколи огляду місця події, речові докази, висновки експертів.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні одного нетяжкого злочину та двох тяжких злочинів, за які законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час судового розгляду встановлено наявність ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, на думку прокурора, необхідно йому обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підставами вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення є те, що останній, розуміючи, що відносно нього до суду скеровано обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні за відносно короткий період часу повторно умисно вчинив новий тяжкий умисний злочин проти власності, який був предметом досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000031 від 16 лютого 2020 року, та за наслідками судового розгляду у якому вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 01.03.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
По зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_4 затримано 16.02.2020 року в порядку ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді ГІогребищенського районного суду Вінницької області від 17.02.2020 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє 01.03.2021 року до 31.03.2021 року.
Ухвалою Погребищенського районного суду від 01.04.2021 року у справі 143/944/19 в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України тимчасово залишено ОСОБА_4 у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», до розгляду кримінального провадження №0000105 від 11.05.2019 року.
В обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 прокурор посилається на те, що із вищевказаного фактично слідує, що строк відбування покарання у ОСОБА_4 за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 01.03.2021 року спливає 16.08.2021 року, у зв`язку із чим, з урахуванням характеру вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігти ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та підтвердив викладені у ньому доводи, просить клопотання задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він визнає вину у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст.185 КК України. Також додав, що протягом одного року і шести місяців він відбував покарання у слідчому ізоляторі. За цей час працівниками слідчого ізолятора із ним систематично проводилася виховна робота, направлена на недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Він зробив для себе правильні висновки, бажає стати на шлях виправлення, має намір навчатися та здобути професії електрозварювальника та водія. Його мати позбавлена батьківських прав, а його прийомна сім`я проживає у смт.Вапнярка Вінницької області. Просить відмовити у задоволенні клопотання.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні зауважив, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, що застосовується судом у виняткових випадках за умови, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Також зазначив, що на його думку прокурором не доведено, що ОСОБА_4 може повторно вчиняти кримінальні правопорушення, а тому у задоволенні клопотання просить відмовити.
Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, суд встановив наступне.
Частинами 1, 2 ст.331 КПК України унормовано, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 ст.492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Згідно із приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
За ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні положень, наведених у рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Зміст клопотання та позиція обвинуваченого дають підстави вважати оголошену ОСОБА_4 підозру у вчиненні кримінального правопорушення та пред`явлене йому обвинувачення обґрунтованими, а обставини здійснення ним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами під час подальшого судового розгляду.
В той же час, суд вважає, що прокурором не доведено обставин, передбачених пунктами 2, 3 ч.1 ст.194 КПК України.
Так, в обґрунтування необхідності застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор покликається на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що полягає у забезпеченні запобігання спробам вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

При цьому прокурор послуговується на те, що останній після скерування до суду обвинувального акта в даному кримінальному провадженні повторно вчинив новий тяжкий умисний злочин проти власності, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Проте, суд вважає такі доводи сторони обвинувачення не переконливими та недостатньо вмотивованими, виходячи із наступного.
Так, за змістом частин 1, 2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Отже, сутність покарання полягає в тому, що засуджений зазнає певних втрат і обмеження своїх прав та свобод. Це може виражатися, зокрема, в обмеженні пересування і спілкування з іншими членами суспільства, права обирати рід трудової діяльності, матеріальних обмеженнях.
Комплекс обмежень прав та свобод виступає як засіб для досягнення, насамперед, виправної та превентивної мети покарання, пов`язаної із застосуванням комплексу виховних, культурно-освітніх та інших заходів, покликаних позитивно вплинути на особистість засудженого, сприяти його адаптованості у суспільстві під час і після відбуття покарання.
Такий висновок узгоджується із нормами ст.6 КВК України, відповідно до яких виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що під час відбуття ним покарання працівниками слідчого ізолятора із ним систематично проводилася виховна робота, направлена на недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Він зробив для себе правильні висновки, бажає стати на шлях виправлення, має намір навчатися та здобути професію.

Суд не вбачає підстав для критичного ставлення до таких пояснень обвинуваченого, оскільки вони в повній мірі корелюються із завданнями та метою покарання, визначеними в ст.50 КК України та ст.6 КВК України.
Інший підхід, на переконання суду, по суті нівелював би дієвість законодавчо закріплених завдань та мети покарання, як окремого інституту кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, що само по собі є неприпустимим.
Разом із цим, суд ураховує, що прокурором не надано будь-яких доказів, які б прямо або опосередковано підтверджували ту обставину, що обвинувачений може вчиняти інші злочини після повного відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, яке було призначено йому вироком суду за вчинення злочину, скоєного після скерування обвинувального акта в розглядуваному кримінальному провадженні до суду.
За правилами ч.3 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Зважаючи на викладене, беручи до уваги вік обвинуваченого, його ставлення до пред`явленого йому обвинувачення, бажання стати на шлях виправлення, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, зобов`язавши обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до Погребищенського районного суду Вінницької області.
Керуючись ст. ст. 177,178,182,183,194, 331, ч.2 ст.392, ст.492 КПК Українисуд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до Погребищенського районного суду Вінницької області.
Копію ухвали вручити учасникам процесу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя