ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3163/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 644/8735/21 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24.09.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000553 від 28.06.2021, за частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України, -

встановила:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24.09.2021 клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 60 днів, а саме до 22 листопада 2021 року включно тим самим відмовивши у зміні запобіжного заходу на більш м`який.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу скасувати; винести ухвалу про відмову у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ; змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт строком на 2 місяці, поклавши на нього обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України: заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 21:00 до 06:00 наступного дня, не відлучатися з м.Харкова без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Зокрема, зазначають, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо можливості визначення розміру застави.
При цьому, суд першої інстанції встановив, що заявлені раніше ризики зменшилися, нові ризики не з`явились, проте запобіжний захід на більш м`який не змінено, розмір застави не визначено.
Також судом першої інстанції хоча й зазначено щодо ігнорування прокурором процедури, передбаченої статтею 331 КПК України щодо звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, проте не надано цьому оцінку.
З огляду на викладене сторона захисту вважає, що наявні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , суд вважав, що твердження прокурора про наявність ризиків знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, не підтверджені жодними матеріалами та їх наявність не доведена при судовому розгляді. Разом з цим, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що на момент затримання ОСОБА_10 тимчасово перебував на території України, де не має постійного місця проживання, роботи, міцних соціальних зв`язків, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватись від суду або незаконно вплинути на свідків, які не допитані судом, чим буде перешкоджати розгляду кримінального провадження, та дійшов висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України, за яке може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та того, що ОСОБА_10 є громадянином Турецької Республіки, тимчасово перебував на території України, де не має постійного місця проживання, роботи, міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, суд апеляційної інстанції вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу або визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_11 та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам, передбаченим пунктами 1,3 частини 1 статті 177 КПК України. Існування зазначених ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що у разі недотримання прокурором строків звернення з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою запобіжний захід повинен обиратись, а не продовжуватись, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства та зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, що свідчить про дотримання порядку продовження строку дії запобіжного заходу.

Виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів або визначення розміру застави до обвинуваченого ОСОБА_8 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24.09.2021 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 24.09.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: