Провадження 11-кп/824/710/2021 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргоюпрокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кемерово, Російської Федерації, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10.10.2006 року Верховним Судом України за ч.1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 8 років, від відбування якого 05.07.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку із не доведеністю, що злочин вчинений обвинуваченим;
вирішене питання про речові докази;
Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з особою, відомості щодо якої виділені в окреме провадження, направленою на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, 25 березня 2015 року, приблизно о 20 годині, перебуваючи за адресою: м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, поряд з будинком № 30, діючи за попередньо розподіленими ролями, ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі, підбіг та не очікувано для потерпілої ОСОБА_8 напав на неї із заду та наніс своєю лівою рукою удар в область голови, завдавши при цьому останній тілесних ушкоджень середньої тяжкості, внаслідок яких остання впала на землю та втратила свідомість, а невстановлена слідством особа, відомості щодо якої виділені в окреме провадження, що рухалася за ОСОБА_7 , відповідно відведеної йому ролі, вхопив жіночу сумку, у якій знаходилося майно потерпілої на загальну суму 4 329 грн, та направився навздогін ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку. Висновок суду про недоведеність вчинення ОСОБА_7 розбійного нападу за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, вважав необґрунтованим. На переконання апелянта, зібрані у кримінальному провадженні докази доводять вину ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні. Зокрема, вина ОСОБА_7 доводиться показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Крім цього, вина ОСОБА_7 , на думку прокурора прямо підтверджується наявним у матеріалах провадження відеозаписом з місця події, на якому зафіксований напад на потерпілу чоловіком у світлій шапці. У момент затримання ОСОБА_7 був одягнений у шапку аналогічного кольору. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
обвинуваченого, який доводи апеляційної скарги прокурора вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Положеннями ч.3 ст. 370 КПК України передбачена необхідність обґрунтування вироку, який ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні вироку було дотримано у повному обсязі. Зокрема, судом першої інстанції були досліджені зібрані та надані стороною обвинувачення докази, ці докази були оцінені з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору їх достатності, встановленим обставинам була надана належна юридична оцінка. Ухвалений вирок відповідає вимогам ст. 370 КПК України в частині його законності, обґрунтованості та вмотивованості.
Даючи оцінку доказам, що були надані стороною обвинувачення судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки про те, що цими доказами не доводиться жодна із обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України.
Вирок належним чином мотивований, зокрема у вироку наведені ґрунтовні та мотивовані висновки щодо ухвалених судом рішень, які обґрунтовуються зібраними у справі доказами.
Усі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону. Сама форма, зміст та структура вироку відповідають положенням ст. 374 КПК України.
Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції вироку. Так, у справі не зібрано доказів, які би прямо чи не прямо доводили винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Щодо показань зазначених у апеляційній скарзі свідків, зокрема свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції визнається те, що ці показання не містять фактичних даних, якими би доводилась причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину та його винність у його вчиненні. Зокрема, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у своїх показаннях лише описали обстановку після вчинення злочину, зазначивши про те, що невідомий хлопець, який тримав жіночу сумку біг їм назустріч, а обвинувачений спокійно йшов на відстані близько 15 метрів від нього. Тобто із цих показань не вбачається те, що ОСОБА_7 вчиняв будь-які дії, пов`язані із застосування насильства над потерпілою та заволодінням майном, а також про наявність будь-якого зв`язку між невідомою особою із сумкою та обвинуваченим, у тому числі і такого, який був пов`язаний із спільним вчиненням ними злочину.
Щодо показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то із цих показань вбачається лише те, що вони не були очевидцями вчинення злочину, а лише затримали ОСОБА_7 , який піднімався до паркану. Ніяких речей при ньому не було, слідів крові чи інших ушкоджень на ньому також не було. ОСОБА_7 казав, що іде від Насті. В подальшому потерпіла не впізнала у затриманому особу, яка на неї напала.
Аналіз показань цих свідків указує на те, що вони не бачили обставин вчинення злочину, а також вони не повідомили про фактичні обставини, якими би доводилась причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину. Та обставина, що у момент виявлення обвинуваченого свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також затримання обвинуваченого свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поблизу не було інших осіб, окрім обвинуваченого є лише припущенням про причетність обвинуваченого до вчинення злочину. Самого моменту вчинення злочину та розвитку подальших подій свідки не бачили. У зв`язку із цим, судом першої інстанції показання зазначених свідків обґрунтовано визнані неналежними доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ні у ході затримання ОСОБА_7 , ні під час подальшого провадження, у ОСОБА_7 не було виявлено належних потерпілій речей, на ньому, його одежі та предметах, які були у його користуванні не було виявлено жодних слідів злочину, у тому числі і біологічного походження, потерпіла не впізнала ОСОБА_7 як особу, яка вчинила щодо неї злочин.
Щодо посилання прокурора на наявність відеозапису події злочину, яким на думку прокурора доводиться вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, то колегія суддів звертає увагу на те, що цей відеозапис є коротким за часом, особи, які вчиняли злочин на ньому зображені не чітко, у вигляді який не дає можливості ідентифікувати одну із цих осіб як ОСОБА_7 шляхом огляду цього відеозапису. Будь-яких досліджень, у тому числі і із застосуванням спеціальних знань, щодо цього відеозапису із метою ідентифікувати зображених на ньому осіб, у ході досудового слідства та судового розгляду здійснено не було. Висновок про те, що одна із осіб, яка зображена на відеозаписі є ОСОБА_7 оскільки обидва були одягнуті у білі шапки за своїм змістом є припущенням, і не дає підстав для визнання зазначеного вище відеозапису належним доказом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції була дана належна оцінка і іншим доказами у даному кримінальному провадженні, а саме:
показанням потерпілої, яка не бачила осіб, які здійснили на неї напад та заволоділи її майном;
протоколам огляду місця події від 23.04.2015 року та від 28.04.2015 року відповідно до яких, у службовому кабінеті слідчого оглядались мобільні телефони, чотки та жіноча сумка, які судом визнані неналежними доказами, оскільки не встановлено походження цих предметів та у який спосіб жіноча сумка виявилась у кабінеті слідчого. Колегія суду при цьому звертає увагу на те, що оглянуті предмети жодним чином не указують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.
Судом першої інстанції за результатами дослідження доказів зроблений обґрунтований висновок про те, що надані стороною обвинувачення докази не спростовують показання обвинуваченого про причини та обставини його перебування біля місця вчинення злочину та не доводять його винності у вчиненні цього злочину.
Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасувати.
ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.
СУДДІ

_________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4