КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002282 стосовно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 16.04.2020 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. (не сплачений),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2822/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Бородянка Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року:
- ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

- ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

- ОСОБА_13 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано у зв`язку за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
- ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року та призначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу у розмірі 850 грн.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Цим же вироком залишено без розгляду цивільний позов ПАТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди.

Також вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_13 , 07.05.2020 р. в денний час у невстановленому досудовим розслідуванням місці, зустрівся зі своїми знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Будучи наркозалежним та відвідуючи протягом півроку медичний центр ТОВ «Медичний центр Авіценна-ДТ», що розташований по пр. Перемоги, 100-Т в м. Києві, з метою отримання рецептів та придбання ліків, що містять наркотичні засоби, в межах курсу замісної терапії, ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинити напад на вказаний заклад, оскільки вважав, що така діяльність товариства є прибутковою, у зв`язку з чим в касі постійно наявна значна сума грошових коштів. Не маючи постійних місць роботи та інших джерел доходів, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на пропозицію ОСОБА_13 погодились, вступивши між собою в попередню злочинну змову.

Діючи згідно досягнутої домовленості, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 09.05.2020 р. приблизно о 14 годині прибули за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 100-Т, де знаходилось приміщення медичного центру ТОВ «Медичний центр Авіценна-ДТ». При цьому, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зберігали при собі заздалегідь взяті кухонні ножі, маючи намір скористатися ними під час нападу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 приблизно о 14 год. 20 хв. 09.05.2020 р., пересвідчившись у відсутності відвідувачів в клініці, проникли до приміщення, де на своїх робочих місцях перебували лікар-нарколог ОСОБА_7 та медсестра ОСОБА_6 . Діставши з-під одягу принесений ніж, ОСОБА_11 приставив його до шиї медсестри ОСОБА_6 , а ОСОБА_12 , в свою чергу, приставив свого ножа до шиї лікаря-нарколога ОСОБА_7 та погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для їх життя чи здоров`я, наказали віддати їм усі наявні в клініці гроші.

Сприйнявши наявні у ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ножі, як такі, що являють собою небезпеку для їх життя чи здоров`я, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повідомили необхідну останнім інформацію. Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , заклеївши ОСОБА_7 та ОСОБА_6 роти за допомогою клейкої стрічки - «скотч» та зв`язавши руки у такий же спосіб, відвели останніх в підсобне приміщення.

В свою чергу, ОСОБА_13 , діючи згідно раніше досягнутої з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 домовленості, оглянув службове приміщення медичного центру, в результаті чого виявив та забрав чуже майно, яке належить ТОВ «Медичний центр Авіценна-ДТ», а саме: гроші в сумі 2 800 грн., круглу печатку та кутовий штамп юридичної особи; рецептурні бланки в кількості 20 шт.; чуже майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон «Sony Хрегіа» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 5 000 грн., гроші в сумі 1 000 грн., а всього майна на загальну суму 6 000 грн., а також чуже майно, яке належить ОСОБА_7 : мобільний телефон «Huawei», в корпусі синього кольору, з силіконовим чохлом червоного кольору, загальною вартістю 12 000 грн., мобільний телефон «Samsung», в корпусі червоного кольору, вартістю 6 000 грн., гаманець шкіряний, вартістю 500 грн., гроші в сумі 1 500 грн., особисту печатку лікаря, а всього майна на загальну суму 20 000 грн.

Усвідомлюючи, що зазначені штамп та печатка медичного закладу, а також особиста печатка лікаря використовуються для забезпечення чітко визначеної форми та реквізитів документів особливого обліку, а саме: рецептів на право одержання лікарських препаратів, що містять наркотичний засіб чи психотропну речовину, у зв`язку з чим є офіційними, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з корисливих мотивів, а також в їх особистих інтересах, привласнили належні ТОВ «Медичний центр Авіценна-ДТ» круглу печатку та кутовий штамп, а також належну лікарю-наркологу ОСОБА_7 особисту печатку лікаря.

Заволодівши таким чином чужим майном, яке належить ТОВ «Медичний центр «Авіценна-ДТ», а також ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , зачинили ззовні вхідні двері вказаного медичного центру за допомогою ролету, після чого, приблизно о 14 год. 25 хв. 09.05.2020 р., з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_13 пред`явлене обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті та підтримано прокурором у суді, у тому, що він, 12.01.2020 року приблизно о 23 год., проходив поруч з будинком № 9А по вул. Єфремова в м. Києві та побачив ОСОБА_15 , яка йшла йому назустріч, розмовляючи по телефону та тримаючи його в руці. В цей час у нього раптово виник намір відкрито викрасти вказаний мобільний телефон.

З метою реалізації свого злочинного умислу та особистого збагачення, направленого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_13 , порівнявшись з ОСОБА_15 , з метою уникнення її можливого опору, рукою стиснутою в кулак, наніс удар ОСОБА_15 в ліву бічну частину голови, від чого остання впала на землю.

Подолавши таким чином опір та переслідуючи мотив, направлений на заволодіння чужим майном, з метою подальшого його обернення на свою користь та особистого збагачення, ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_15 , яка лежала на землі та з рук останньої відкрито викрав чуже майно, а саме: мобільний телефон «SAMSUNG GALAXY J5» SM-J530FM|DS ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , вартістю 6 000 грн., завдавши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Відкрито викравши чуже майно у ОСОБА_15 , ОСОБА_13 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

Таким діям ОСОБА_13 стороною обвинувачення дана кримінально-правова кваліфікація за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, ОСОБА_13 пред`явлене обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті та підтримано прокурором у суді, у тому, що він в невстановлений час в невстановленому місці вирішив вчинити крадіжку кабельно-провідникової продукції з телефонних колодязів, з метою покращення свого матеріального становища.
В подальшому 10.04.2020 р. приблизно о 05 год., коли ОСОБА_13 перебував на пр. Л. Курбаса поруч з будинком № 14, він звернув увагу на телефонний колодязь, в якому проходить кабель ПАТ «Укртелеком», звідки і вирішив його таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 , переслідуючи корисливий мотив та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою невстановленого предмету відкрив кришку вказаного телефонного колодязя. Отримавши вільний доступ до кабелю, який проходив у відчиненому ним колодязі, за допомогою заздалегідь заготовлених ножиць, з метою подальшого обернення його на свою користь та особистого незаконного збагачення, відрізав 3 метри кабелю ТИП 500x2x0,32, вартістю 2042,94 грн., 3 метри кабелю ТИП 600x2x0,32, вартістю 2196,81 грн., 3 метри кабелю ТИП 200x2x0,32, вартістю 1601,01 грн., загальною вартістю 5840,76 грн., який належить ПАТ «Укртелеком».

Отримавши в такий спосіб доступ до відрізаного кабелю, який належить ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_13 транспортував його на поверхню з колодязю та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 14.04.2020 року приблизно о 02 год. 30 хв., коли ОСОБА_13 знаходився на бул. P. Ролана поруч з будинком № 5/8, він звернув увагу на телефонний колодязь, в якому проходить кабель ПАТ «Укртелеком», звідки і вирішив його таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 , переслідуючи корисливий мотив та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою невстановленого предмету відкрив кришку вказаного телефонного колодязя. Отримавши вільний доступ до кабелю, який проходив у відчиненому ним колодязі, за допомогою заздалегідь заготовлених ножиць, з метою подальшого обернення його на свою користь та особистого незаконного збагачення, відрізав 1 метр кабелю ТИП 500x2x0,4, загальною вартістю 732,27 грн., який належить ПАТ «Укртелеком».

Отримавши в такий спосіб доступ до відрізаного кабелю, який належить ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_13 транспортував його на поверхню з колодязю та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 22.04.2020 року приблизно о 01 год. 25 хв., коли ОСОБА_13 знаходився на бул. P. Ролана поруч з будинком № 3, він звернув увагу на телефонний колодязь, в якому проходить кабель ПАТ «Укртелеком», звідки і вирішив його таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 , переслідуючи корисливий мотив та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою невстановленого предмету відкрив кришку вказаного телефонного колодязя. Отримавши вільний доступ до кабелю, який проходив у відчиненому ним колодязі, за допомогою заздалегідь заготовлених ножиць, з метою подальшого обернення його на свою користь та особистого незаконного збагачення, відрізав 10 метрів кабелю ТПП 50x2x0,2, загальною вартістю 596 грн., який належить ПАТ «Укртелеком».

Отримавши в такий спосіб доступ до відрізаного кабелю, який належить ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_13 , транспортував його на поверхню з колодязю та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 06.05.2020 року приблизно о 02 год., коли ОСОБА_13 знаходився на вул. Литвиненко-Вольгемут поруч з будинком № 2А, він звернув увагу на відкриті двері під`їзду № 2 даного будинку, в підвальному приміщенні якого, на його думку, міг проходить кабель ПАТ «Укртелеком», звідки і вирішив його таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_13 , переслідуючи корисливий мотив та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до під`їзду та шляхом вільного доступу проник до підвального приміщення будинку АДРЕСА_4 . Отримавши вільний доступ до кабелю, який проходив у підвальному приміщенні, за допомогою заздалегідь заготовлених ножиць, з метою подальшого обернення його на свою користь та особистого незаконного збагачення, ОСОБА_13 відрізав 1 м 50 см кабелю ТИП 30x2x0,4, вартістю 66,75 грн., 3 м кабелю ТИП 20x2x0,4, вартістю 94,22 грн., 6 м кабелю ТПП 10x2x0,4, вартістю 102,18 грн., загальною вартістю 263,85 грн., який належить ПАТ «Укртелеком».

Отримавши в такий спосіб доступ до відрізаного кабелю, який належить ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_13 транспортував його з підвального приміщення та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Таким діям ОСОБА_13 стороною обвинувачення дана кримінально-правова кваліфікація за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Разом з тим, за наслідками проведеного судового розгляду у даному кримінальному провадженні, суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про не доведення стороною обвинувачення поза розумним сумнівом причетність ОСОБА_13 до дій, що ставляться йому у провину, а тому за недоведеністю того, що кримінальні правопорушення, передбаченні ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України, вчинені ОСОБА_13 визнав його невинуватим та виправдав.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_11 покарання, а саме: визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187; ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, окрім нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_11 не оспорює фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень та в ході судового розгляду кримінального провадження підтримав показання, які надавали потерпілі по справі, а щодо своєї винуватості вказав, що до запровадження жорсткого карантину внаслідок розповсюдження коронавірусної інфекції на весні 2020 року мав неофіційне місце роботи, однак після запровадження локдауну по країні втратив місце роботи, що призвело до втрати прибутку та як наслідок засобів для існування себе та своєї родини, а іншої роботи не зміг знайти, тому він разом з іншими обвинуваченими по справі вирішили без застосування будь-якого насильства заволодіти коштами ТОВ «Медичний центр Авіценна-ДТ», про яке йому розповів обвинувачений ОСОБА_13 , і зайшовши до вказаного приміщення, привітався з працівниками ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , показав ножа ОСОБА_6 та попросив видати кошти товариства, після чого, заклеївши рот стрічкою, відвів до підсобного приміщення, та просив суворо не карати, призначити мінімальне покарання передбачене за скоєння даних злочинів.
При цьому щодо застосування насильства зауважує, що потерпілі по справі вказали, що лише злякалися ножа, однак обвинувачені жорстоко з ними не поводилися та вказали, що їх здивувала поведінка останніх, так як ті були привітними.
Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції, повинен був більше врахувати особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки та має на утриманні неповнолітню дитину, на скоєння злочину пішов внаслідок втрати засобів для існування, а також характер скоєного злочину, який полягав у як найменшому застосуванні до потерпілих насильства, осудження скоєного та відповідно призначити найменше покарання передбачене ч. 3 ст. 187 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_12 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду змінити в частині призначення ОСОБА_12 покарання, а саме призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_12 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував щире каяття обвинуваченого і повне визнання ним своєї вини, адже під час судового розгляду ОСОБА_12 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та щиро попросив вибачення у потерпілих за скоєне. Також він сприяв досудовому розслідуванню та судовому розгляду у з`ясуванні обставин вчинення зазначених кримінальних правопорушень, а у судових дебатах висловив щирий жаль з приводу скоєного і осуд своєї поведінки.
Крім того, під час судового розгляду захист звертав увагу суду на те, що потерпілим жодних тілесних ушкоджень завдано не було та їм повністю будо повернуто їх майно, цивільний позов у даному кримінальному проваджені на заявлявся.
Не враховано судом першої інстанції і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, до моменту затримання працював неофіційно поваром, та те, що кримінальне правопорушення було вчинене ним під час всеукраїнського весняного карантину 2020 p., який тривав 108 днів, та у зв`язку з тим, що робота закладів громадського харчування була обмежена, обвинувачений втратив роботу і практично залишився без засобів до існування, а тому, на думку сторони захисту, призначене ОСОБА_12 покарання за кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна за своїм розміром є несправедливим через суворість.
Отже, при призначенні покарання, судом першої інстанції не було враховано ні щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, ні дані про особу обвинуваченого, чим було порушено загальні засади призначення покарання, визначені п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України. Крім того, суд повинен врахувати роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінку під час вчинення злочину та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.
А з урахуванням зазначеного, на думку сторони захисту, законним та справедливим покаранням відносно ОСОБА_12 буде покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України.
Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, а також заперечення прокурора та потерпілої ОСОБА_6 проти їх задоволення, пояснення потерпілої ОСОБА_7 , яка, підтримавши апеляційну скаргу стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 , заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, що інкриміновані кожному з них, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України, і в апеляційних скаргах захисниками не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожного з них, правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та з проникненням в інше приміщення, та за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офісних штампу та печаток, вчинене з корисливих мотивів та в інших особистих інтересах, що також захисниками не заперечується.

Всупереч тверджень апелянтів, міра покарання призначена ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожному, з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ними у співучасті кримінальних правопорушень, які віднесено до категорії кримінального проступку та особливо тяжкого злочину, а також те, що ними вчинено декілька кримінальних правопорушень, одне з яких пов`язане із погрозою застосування насильства, конкретні обставини вчиненого, відношення кожного з них до скоєного, дані про особу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожен з яких раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що ОСОБА_11 одружений та має на утриманні малолітню дитину.
Належним чином при цьому враховано судом і відсутність обставин, що обтяжують покарання, як ОСОБА_11 , так ОСОБА_12 , а також відсутність і таких обставин, що пом`якшують їх покарання, не визнавши їх каяття щирим.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити і ОСОБА_11 , і ОСОБА_12 покарання саме у виді позбавлення волі, яке вони мають відбувати реально, так як їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, призначивши таке у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто у розмірі, наближеному до мінімального розміру, передбаченого для даного виду основного покарання санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, та при цьому остаточне покарання визначив і ОСОБА_11 , і ОСОБА_12 на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Призначене і ОСОБА_11 , і ОСОБА_12 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ними у співучасті кримінальних правопорушень та особі кожного з них, і є необхідним для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянтів про суворість призначеного ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги захисників фактично про визнання та врахування ряду обставин, як то щире каяття обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у вчиненому таактивне сприяння ОСОБА_12 розкриттю кримінального правопорушення, як підстав для пом`якшення призначеного кожному з них судом покарання, не можуть бути задоволені, оскільки такі обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не були встановлені судом першої інстанції, як не знаходить підстав для визнання наявності таких пом`якшуючих обставин і колегія суддів, оскільки доказів того, що поведінка, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_12 була процесуально активною у цьому питанні та ним було ініційовано проведення будь-яких слідчих чи процесуальних дій в матеріалах провадження не має і стороною захисту не надано, та й в цілому і в суді першої інстанції позиція обвинувачених, як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_12 , не була процесуально активною, адже вони свою вину у вчиненні інкримінованих кожному з них дій не визнавали та надаючи показання, вже лише після проведення судом, відповідно до встановленого порядку, дослідження всіх доказів - допиту потерпілих, свідків та дослідження письмових документів, вказали на повне визнання обставин, викладених в обвинувальному акті.

Також колегія суддів не знаходить підстав для визнання і наявності такої пом`якшуючої обставини фактично, як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а саме - втрати обвинуваченими роботи, де вони неофіційно працювали, внаслідок запровадженого по всій території Україні локдауну через розповсюдження коронавірусної інфекції, оскільки ці обставини об`єктивними даними кримінального провадження не підтверджено.

Що ж стосується ряду інших обставин, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники, як на підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання, а саме те, що обвинувачені раніше не судимі, мають міцні соціальні зв`язки і ОСОБА_11 має на утриманні малолітню дитину, та повернення потерпілим повністю їх майна і відсутність з їх боку будь-яких претензій, то вони не лише були враховані судом при призначенні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімальних меж, передбачених санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, але й, на переконання колегії суддів, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними цього особливо тяжкого злочину, та які б давали підстави для призначення їм покарання у виді позбавлення волі в меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції, зважаючи як на конкретні обставини вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 декількох кримінальних правопорушень, одне з яких вчинено за попередньою змовою групою осіб, відносно жінок та пов`язане із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих,що здійснювалось саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , конкретні обставини вчиненого, їх відношення до скоєного, невжиття ними заходів для пошуку законного джерела доходів, і наведені вище дані про особу кожного із них, так і те, що відсутність претензій з боку потерпілих в даному випадку зумовлена виключно поверненням їм майна.

А відтак, призначене і ОСОБА_11 , і ОСОБА_12 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ними у співучасті кримінальних правопорушень та особі кожного з них, і є необхідним для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3