ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2906/21 Номер провадження 11-кп/814/1116/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника установи

виконання покарань ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської облсті від 15 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» та Спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 вересня 2018 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.3 ст.286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Постановлення такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений посередньою поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської облсті від 15 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» та Спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що засуджений раніше був несудимим, відбуває покарання за необережний злочин та за час його відбування має 3 захочення, стягнення відсутні, працевлаштований робітником молочно-товарної ферми, до виконання покладених на нього обов`язків ставиться добре, поводить себе ввічливо, тактовно, виконує законні вимоги представників адміністрації, та за даними психологічної характеристики від 27 серпня 2021 року зроблено висновок про те, що засудженому можна надати право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідача; засудженого та його захисника, представника установи виконання покарань, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який, посилаючись на законність ухвали місцевого суду, заперечив щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 03 вересня 2018 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.286 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 квітня 2014 року приблизно о 10 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним автобусом Mercedes-Benz 310 D, н.з. НОМЕР_1 , по проїжджій частині вул. Ногіна в м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл. у порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 12.1, 12.4, 12.9 «б» ПДР України при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, рухався зі швидкістю в межах від 70 до 90 км/год, та допустив занос керованого ним транспортного засобу, у ході якого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313 СDІ, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, у результаті чого спричинено смерть ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (а.о.с. 7-19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_9 визначено з 03 вересня 2018 року, кінець строку покарання 25 серпня 2025 року. У місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 03 вересня 2018 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 .

Указана обставина не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Разом з тим, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Так, згідно з даними характеристик у матеріалах особової справи засуджений з 03 вересня 2018 року перебував у ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Тобто, характеристики у цій частині не підтверджують активну поведінку засудженого за час перебування у вказаній вище установі, а навпаки показують пасивність такої поведінки, та відповідно не свідчать про наявність ознак сумлінної поведінки й позитивного ставлення засудженого до праці.

З 06 грудня 2019 року ОСОБА_9 відбував покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» та за час перебування в даній установі виконання покарань характеризувався позитивно, мав 2 заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України ,та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку, вимог безпеки праці, до дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.о.с. 157-158, 182).

У свою чергу, з 28 жовтня 2020 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», де характеризується позитивно, заохочувався 2 рази за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку, вимог безпеки праці, стягнень не має, працевлаштований робітником молочно-товарної ферми сільськогосподарської дільниці підприємства установи, до виконання покладених обов`язків ставиться добре. До бухгалтерії ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» виконавчі листи не надходили, дострокових відшкодувань не проводилось (а.о.с. 187, 223-224, а.с.п. 2-4).

За психологічною характеристикою ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» від 27 серпня 2021 року засуджений у дільниці карантину діагностики й розподілу поводив себе задовільно, зауважень на мав, за її висновком зазначено про можливість надання ОСОБА_9 права на умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, з довідки про заохочення та стягнення засудженого, а також повідомлення ДУ «Крюковська виправна колонія (№29) від 01 листопада 2021 року, вбачається отримання ОСОБА_9 заохочень у період, що переважно передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення, а не послідовно протягом усього строку відбування покарання, що свідчить про відсутність системного процесу виправлення ОСОБА_9 та поступового досягнення мети покарання. Указані обставини судом першої інстанції мотивовано розцінені як такі, що свідчать про бажання засудженого пришвидшити залишення місць позбавлення волі, а не про виправлення останнього.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що суди повинні, ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину.
Так, як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_9 засуджений судом за вчинення тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до того, що таке безвідповідальне керування засудженим джерелом підвищеної небезпеки у наведеному стані спричинило невідворотні наслідки у вигляді смерті 2 людей, заподіянні 5 потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому, ставлення ОСОБА_9 до оцінки обставин вчиненого злочину виявилось у тому, що засуджений хоча і подав уже під час відбування покарання заяву про визнання вини, однак під час судового розгляду кримінального провадження у судах першої та другої інстанцій винуватість у вчиненому злочині не визнав, не надав належний критичний осуд своїй протиправній поведінці, а також наслідкам, що настали, про що свідчать вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року та ухвала Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року щодо нього (а.о.с. 7-31).

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Із встановлених вище апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_9 стає на шлях виправлення та у цьому процесі спостерігаються позитивні тенденції, однак поведінка засудженого не була зразковою та стабільною протягом усього часу відбування ним покарання. На думку колегії суддів, відсутні безперечні й переконливі підстави вважати, що на даний час апелянт досяг необхідного ступеню виправлення, що разом з іншими обставинами свідчило б про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

До того ж, застосування наразі до ОСОБА_9 положень ст.81 КК України з урахуванням наведеного, може порушити принципи справедливості та невідворотності покарання.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та у подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження й особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Крім того, слід зазначити, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Суд першої інстанції належним чином та у повному обсязі дослідив обставини справи, за результатами чого дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань, а доводи скарги, поданої до апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської облсті від 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4