Справа № 343/1493/20
Провадження № 11-кп/4808/347/21
Категорія ч.1 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000041 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має незакінчену середню освіту, пенсіонера, одруженого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 680,00 (шістсот вісімдесят) гривень.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної(немайнової) шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 3600 (три тисячі шістсот) гривень 00 копійок заподіяної матеріальної шкоди, 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00коп. заподіяної моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень 00коп., витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_10 , умисне легке тілесне ушкодження.

Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин:

22 липня 2020 року, близько 11.00 год в урочищі «Діл», яке знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , знаходилась потерпіла ОСОБА_10 , яка прийшла туди виконувати сільськогосподарські роботи.

В той час, до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_8 , із яким ОСОБА_10 , протягом тривалого часу перебувала у неприязних відносинах через спірну земельну ділянку, та з цього ж приводу у них вкотре виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_8 став виражатись в її сторону нецензурною лайкою та образливо висловлюватись.

Під час словесного конфлікту у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків щодо здоров`я потерпілої, підійшов до неї та за допомогою дерев`яних граблів, які тримав обома руками, умисно наніс ними один удар в ділянку голови зліва та декілька ударів в область правого плеча, правої кисті та обох стегон.

В результаті злочинних дій, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани в ділянці лівої вушної раковини, синців в ділянці правого плечового суглоба, правої кисті, обох стегон, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вказаним вироком суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

Захисник вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам в провадженні на підтвердження вини ОСОБА_8 , а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Зокрема сторона захисту зазначає, що обвинувачений, як на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду провадження в суді, свою вину не визнавав та пояснював, що кримінального правопорушення не вчиняв, тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 не наносив. У липні 2020 року на належній йому ділянці скосив траву, а наступного дня пішов на поле розтрушувати скошену траву, потерпіла також була на полі, між ними зав`язалася бесіда, під час якої потерпіла кинулася із косою на обвинуваченого, який захищався граблями. ОСОБА_10 вирвала з його рук граблі, зламала їх та побігла додому.

Стверджує, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не можуть слугувати як докази вини обвинуваченого, оскільки вони є близькими родичами потерпілої, разом проживають. А свідок ОСОБА_13 , яка перебувала в полі поруч із обвинуваченим та потерпілою, взагалі нечула і не бачила конфлікту. Також у провадженні відсутні будь-які докази, які б доводили причетність обвинуваченого до вчиненого проступку.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- потерпіла ОСОБА_10 вважала, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні правопорушення. Однак, не заперечувала проти скасування судового рішення і призначення нового розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки вважала, що при новому розгляді можливо встановити додаткові докази, які підтвердять вчинення правопорушення ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Зокрема, у суді першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 22.07.2020 року близько 11.00 год, вона вийшла на свою земельну ділянку, яка знаходиться в урочищі «Діл», неподалік будинку АДРЕСА_2 , косити траву. Перебуваючи на полі до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_8 , з яким у неї є постійні конфлікти з приводу користування земельною ділянкою. Обвинувачений без будь-якої причини почав її ображати, сваритись з нею. Вона намагалась на це йому нічого не відповідати, але це ще більше його роздратувало. ОСОБА_8 підійшов до неї та наніс їй дерев`яними граблями, які мав з собою, декілька ударів по голові, в районі лівого вуха, по правій руці та по ногах . Від нанесеного по лівому вусі удару граблями, вухо надірвалось та потекла кров. Також від даного удару, з вуха злетіла золота сережка, яку після цього інциденту вона так і не знайшла. Вона, щоб уникнути подальшого конфлікту , побігла додому. Прибігши до себе додому, вона виявила, що дочки ОСОБА_14 уже немає, а тому побігла на зупинку, де побачила дочку. ОСОБА_14 разом з нею повернулась додому та викликала "швидку" та поліцію. Приблизно до години часу приїхала карета швидкої медичної допомоги та працівники поліції. Працівники медичної допомоги надали їй першу допомогу та забрали в Долинську ЦРЛ. В районній лікарні були зафіксовані нанесені їй обвинуваченим тілесні ушкодження. Через епідемію Соvid-19, лікарі не залишили її в стаціонарі, а призначивши ліки, направили на амбулаторне лікування додому.

Вищевказані показання потерпілої ОСОБА_10 є послідовними, оскільки відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.07.2020 року, вона вказувала на те, що цього ж дня близько 10.30 год. її однофамілець ОСОБА_15 на полі неподалік її будинку побив її граблями та наніс тілесні ушкодження. Під час даного конфлікту, вона втратила ліву сережку (а.с.43).

Показання потерпілої ОСОБА_10 в частині локалізації нанесених їй тілесних ушкоджень, механізму і способу заподіяння тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновком експерта №68 від 31.07.2020 року проведеного на підставі постанови про призначення проведення експертизи дізнавача-інспектора сектора дізнання Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції ОСОБА_16 по КП №0000041 (а.с.64-67).

Зокрема, за змістом висновку, у потерпілої ОСОБА_10 мались тілесні ушкодження: поверхнева рана в ділянці лівої вушної раковини; синці в ділянках правого плечового суглоба, правої кисті, обох стегон. Описані ушкодження могли утворитися в термін, вказаний у постанові, і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Синці спричинені дією тупих твердих предметів, могли утворитися як при нанесенні ударів останніми в ділянки правого плечового суглоба, правої кисті, обох стегон, так і при неодноразовому падінні з наступними ударами вказаними ділянками до таких. В зв`язку з тим, що в наданих медичних документах краї, кінці та інші особливості рани не описані, висловитись про характер рани, від дії якого предмета утворилася, немає можливості.

Показання потерпілої ОСОБА_10 в частині часу та місця вчинення кримінального правопорушення, наслідків у виді легких тілесних ушкоджень, повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Так, свідок ОСОБА_11 пояснив, що потерпіла по справі являється його дружиною. 22.07.2020 року зранку дружина пішла на поле, а він пішов до магазину. Хтось з односельчан біля магазину, повідомив його, що біля їх будинку стоїть "швидка". Повернувшись додому він побачив що дружина лежала, а лице з лівої сторони було в крові. Дочка повідомила його, що дружину ОСОБА_10 побив ОСОБА_15 . Працівникам поліції він показав де знаходиться ОСОБА_8 і вони поїхали до нього. Через деякий період часу він пішов на поле, де був ОСОБА_8 та працівники поліції. Побачивши його, обвинувачений почав до нього нецензурно лаятись, обзивав його. На другий день після інценденту, вони ходили на поле шукати золоту сережку, але не знайшли її. Будь-яких тілесних ушкоджень зранку 22.07.2020 року, до виходу на поле у дружини ОСОБА_10 - не було.

Свідок ОСОБА_12 надала аналогічні показання та показала в суді, що являється дочкою потерпілої ОСОБА_10 22.07.2020 року, зранку мати, яка не мала будь-яких тілесних ушкоджень, пішла на поле. Біля 11.00 год. цього дня, вона побачила маму, яка бігла до неї та кликала на допомогу. Лице матері з лівої сторони було в крові, вона була дуже схвильована та збуджена. Разом з мамою вони повернули в будинок і вона по телефону викликала "швидку" та працівників поліції. Прийнявши заспокійливі каплі, мама розказала, що її на полі побив ОСОБА_15 , через земельну ділянку. У матері було надірвано ліве вухо зверху, з якого текла кров. На вказаному вусі, сережки не було. Коли мама переодівалась, щоб їхати в лікарню,вона побачила на лівій руці ушкодження - почервоніння. Після того як маму забрали в лікарню, вона ходила на поле, і ОСОБА_17 , яка була там, розказувала, що бачила, як ОСОБА_15 бив маму, а та втікала від нього.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що у неї в урочищі "Діл" є земельна ділянка. Також в даному урочищі є земельні ділянки, які використовують ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Зранку, біля 09.00 год., 22.07.2020 року вона пішла на поле та почала розкидати скошену траву. На полі вона бачила ОСОБА_10 , яка косила траву. Через деякий час на поле прийшов також і ОСОБА_8 , який підійшов до потерпілої. Яка розмова відбувалась між ними, вона не чула. Також вона не бачила, що відбувалось між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , оскільки між земельними ділянками є кущі. Розмова між обвинуваченим та потерпілою тривала приблизно 10-15 хвилин. Після цього ОСОБА_18 пішла з поля, а за нею пішов і ОСОБА_8 . Чи були у ОСОБА_10 якісь тілесні ушкодження, сказати не може, оскільки до неї було далеко і вона добре її не бачила. Через 1.5-2 години на поле приїжджали працівники поліції, які мали розмову з ОСОБА_8 та нею. Також на поле приходила дочка потерпілої ОСОБА_14 .

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про необ`єктивність показань родичів потерпілої - свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вказані свідки повідомили суду про події, які відбувались та очевидцями яких вони були, розповіли суду про наслідки правопорушення у виді тілесних ушкоджень на тілі останньої.

Показання вищевказаних свідків повністю узгоджуються із сукупністю досліджених доказів в частині часу і місця правопорушення та його наслідків, що свідчить про їх правдивість та відповідність фактичним обставинам.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що свідок ОСОБА_13 не чула і не бачила конфлікту, не можуть свідчити про його невинуватість, показання зазначеного свідка підтверджують лиш те, що вона не була очевидцем вчиненого кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_19 , які підтверджують наявність конфліктних відносин між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_10 та їх наслідки.

Так, свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він займає посаду інспектора Сектору реагування патрульної поліції Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області. 22.07.2020 року о 08.00 год., він, спільно з поліцейським Сектору реагування патрульної поліції Долинського ВП ОСОБА_20 та поліцейським Сектору реагування патрульної поліції Долинського ВП ОСОБА_21 , заступили на чергування в складі СРПП Долинського ВП. Приблизно о 11.39 год., на комп`ютерний планшет прийшло повідомлення від ОСОБА_10 , про те що ОСОБА_15 наніс їй тілесні ушкодження. Прийнявши повідомлення вони одразу виїхали на місце події. Приїхавши в АДРЕСА_2 було встановлено зі слів заявниці ОСОБА_10 , що ОСОБА_8 наніс їй тілесні ушкодження дерев`яними граблями. На той час потерпіла перебувала в переляканому стані, на її тілі були помітні тілесні ушкодження, а саме почервоніння на правій кисті, лівій частині обличчя, з лівої вушної раковини текла кров та остання жалілась на запаморочення в голові. По приїзду карети швидкої медичної допомоги її оглянув лікар та було вирішено забрали її в КНП «Долинську багатопрофільну лікарню» для додаткового обстеження. Вони вирішили піти до ОСОБА_8 додому, однак чоловік потерпілої повідомив, що той знаходиться на полі, а тому вони поїхали туди. Приїхавши на поле, вони зустріли ОСОБА_8 та його дружину, в яких відібрали пояснення. ОСОБА_8 повідомив, що був на полі, де між ним та ОСОБА_10 виник конфлікт за поле, але тілесних ушкоджень потерпілій він не наносив. Про те, що під час конфлікту у потерпілої, пропала золота сережка, він не чув.

Аналогічні показання дали допитані в суді першої інстанції в якості свідків поліцейські Сектору реагування патрульної поліції Долинського ВП ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

За встановленими судом фактичними обставинами провадження, виходячи із сукупності зазначених та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції поза розумним сумнівом, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки він своїми умисними діями спричинив легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5