Номер провадження: 11-кп/813/2197/21
Номер справи місцевого суду: 504/2280/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського райсуду Одеської області від 07.10.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження № 0000551 від 06.06.2020 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крижанівка Комінтернівського району Одеської обл., громадянина України, непрацюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.12.2021 включно

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 07.10.2021 під час судового розгляду кримінального провадження № 0000551 від 06.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України було відмовлено у задоволенні клопотанні захисника ОСОБА_6 про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та задоволено клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 06.12.2021 включно.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та в даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати, а саме обвинувачений може вдатись до спроб переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, щодо зміни обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу, суд 1-ої інстанції виходив з того, що ні обвинуваченим, ні його захисником не було надано належних та достатніх доказів які б свідчили про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та незаконною, з наступних підстав:
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, більш того ризик можливого впливу обвинуваченого на потерпілу є лише припущенням прокурора, оскільки потерпіла вже допитана судом та надала заяву про розгляд справи за її відсутності;
- судом 1-ої інстанції не враховано те, що ОСОБА_7 вже тривалий час знаходиться під вартою, вважається особою, яка не має судимостей, має зареєстроване місце проживання та соціальні зв`язки;
- судом не взято до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про неможливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу;
- суд 1-ої інстанції необґрунтовано не застосував відносно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у зв`язку із вчиненням інкримінованого злочину із застосуванням насильства, проте вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України щодо не визначення розміру застави, зокрема, щодо злочину із застосуванням насильства, належить до права суду, а не до його обов`язків.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та поставити нову, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за адресою: АДРЕСА_2 ).

В судове засідання апеляційного суду pахисник ОСОБА_6 не з`явилась, проте надала до суду заяву, в якій підтримала вимоги апеляційної скарги та просить апеляційний розгляд проводити без її участі, при цьому від обвинуваченого ОСОБА_7 будь-яких клопотань про забезпечення його явки в судове засідання до апеляційного суду не надходила.
Водночас, прокурор ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду також не з`явився, натомість надіслав заяву, в якій заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просить апеляційний розгляд провести за його відсутності.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів, враховуючи положення ст. 422-1 КПК України, щодо строків розгляду зазначеної категорії справ, а також ч. 4 ст. 107 та ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Комінтернівському райсуді Одеської обл. знаходиться кримінальне провадження № 0000551 від 06.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, один з яких здійснений проти статевої свободи особи із застосуванням насильства, їх характеру, тяжкості та зухвалості, можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 3 до 5 років), а також характеристику його особи, який міцних соціальних зв`язків не має, зокрема, не одружений та офіційно не працевлаштований, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято, на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпіла та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків в зазначеному кримінальному провадженні. При цьому, апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_6 з приводу допиту судом 1-ої інстанції потерпілої, проте зауважує, що зазначена обставина повністю не виключає існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, більш того, потерпіла була співмешканкою ОСОБА_7 .

Також, в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик можливого вчинення ОСОБА_7 інших злочинів, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хочу в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимостей, проте зазначена обставина свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів.

Більш того, відповідно до відомостей наявних у відкритих джерелах Єдиного державного реєстру судових рішень, на розгляді Шевченківського райсуду м. Києва перебуває обвинувальний акт, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, що також підтверджує існування ризику, можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 місця реєстрації та постійного місця проживання, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу не застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Так, відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_7 серед іншого, обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи особи із застосуванням насильства, тому колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції вірно застосував відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського райсуду Одеської області від 07.10.2021, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 186 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.12.2021 включно залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1ст. 186 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4