Номер провадження: 11-кп/813/2030/21
Номер справи місцевого суду: 498/793/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського райсуду Одеської області від 06.09.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000092 від 04.05.2019 стосовно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гіржове Великомихайлівського р-ну Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 06.09.2021 в процесі судового розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000092 від 04.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04.11.2021 включно із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про передачу обвинуваченого на поруки.

Мотивуючи зазначене рішення, суд дійшов висновку про те, що в зазначеному провадженні продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого злочину, обумовлені усвідомленням останнім тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням вогнепальної зброї стосовно працівників правоохоронних органів, за скоєння якого передбачене покарання від 9 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, натомість, ризик впливу на свідків, на переконання суду 1-ої інстанції, відпав у зв`язку із тим, що свідки сторони обвинувачення вже допитані в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на пору, суд 1-ої інстанції зазначив, що суду не було надано будь-яких даних, які характеризують ОСОБА_10 як особу, яка матиме вплив на обвинуваченого для належного виконання останнім покладених на нього обов`язків, при цьому, сам поручитель є інвалідом I-ї групи, за станом здоров`я вимушений тричі на тиждень відвідувати лікарню для проходження медичних процедур.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:
- поза увагою суду залишилось те, що подане прокурором клопотання про продовження стосовно його підзахисного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ідентичне змісту попередніх клопотань сторони обвинувачення за 2021 рік, у клопотанні містяться лише шаблонні формулювання та посилання прокурора на формальні ризики, натомість, жодного доказу на підтвердження наявності зазначених у ньому ризиків клопотання не містить;
- судом не було враховано того, що стороною обвинувачення не було доведено недостатності застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, більш того, було залишено поза увагою те, що клопотання подано прокурором, який не входить до групи прокурорів.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистої поруки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого тайого захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді в Біляївському райсуді Одеської області знаходиться обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000092 від 04.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України (а.с. 1-8).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

Проте зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, пов`язаного із замахом на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ними своїх службових обов`язків, тобто посягання на життя особи, яке в Україні визнається найвищою соціальною цінністю та підлягає пріоритетному захисту, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі строком від 9-ти до 15-ти або довічне позбавлення волі), а також характеристику особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, тобто постійного джерела прибутку не має, з місця вчинення злочину зник, негативно характеризується односельцями, стосовно останнього неодноразово надходили скарги до відділу поліції щодо вчинення ним правопорушень стосовно жителів с. Гіржове Велико- михайлівського р-ну Одеської обл., є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний із посяганням на життя людини, яке є, відповідно до норм національного та міжнародного права, найвищою соціальною цінністю та захищається державою в першу чергу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Розглянувши заяву депутата Великомихайлівської селищної ради ОСОБА_9 про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 під його особисту поруку, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в її задоволенні з огляду на таке.
Особиста порука, відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України, полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України та зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Разом із тим, погоджуючись із висновками слідчого судді у цій частині, апеляційний суд наголошує на тому, що громадянином ОСОБА_9 не було надано суду апеляційної інстанції переконливих доказів того, що він заслуговує на довіру та матиме такий вплив на обвинуваченого ОСОБА_7 , який забезпечить належне виконання покладених на нього відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.
Більш того, громадянин ОСОБА_9 , подавши клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, не з`явився до суду апеляційної інстанції.
Водночас, в поданій апеляційному суду заяві про передачу ОСОБА_7 на поруки ОСОБА_9 посилається на те, що обвинувачений позитивно характеризується з боку старости населеного пункту, в якому проживає, а також більш ніж трьохстами односельцями, проте жодних документальних доказів на підтвердження зазначеної обставини до своєї заяви не надав.
Окрім того, в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора було встановлено, що ОСОБА_9 , за його власними словами, є інвалідом 1-ої групи та за станом здоров`я вимушений тричі на тиждень відвідувати лікарню для проходження відповідних медичних процедур (а.с. 92), що, на переконання колегії суддів, може перешкодити потенційному поручителю виконувати взяті на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та доставки його до суду на першу про те вимогу.
За таких обставин, апеляційний суд доходить переконання про те, що запобіжний захід у вигляді особистої поруки не здатний запобігти наявному у провадженні ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок надмірної м`якості.
Отже, доводи сторони захисту щодо наявності підстав для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, зокрема, у вигляді особистої поруки, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Твердження сторони захисту про те, що клопотання про продовження стосовно ОСОБА_7 строку тримання під вартою подано прокурором, який не входить до групи прокурорів колегія суддів вважає вочевидь помилковими, оскільки клопотання було подано прокурором Роздільнянської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_11 (а.с. 73-79), яка, відповідно до наявної в матеріалах провадження постанови заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 про зміну прокурорів від 15.06.2021 визначена старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000092 та якій доручено керувати діями інших прокурорів (а.с. 71-72).
Окрім того, оцінюючи доводи захисника про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою ідентичне змісту попередніх клопотань сторони обвинувачення за 2021 рік та у клопотанні містяться лише посилання на формальні ризики, апеляційний суд зауважує, що не має законних повноважень на надання оцінки попереднім клопотанням сторони обвинувачення, порівняння їх доводів із доводами поданого станом на теперішній час, натомість, предметом апеляційного розгляду на теперішній час є ухвала суду 1-ої інстанції про продовження стосовно ОСОБА_7 строку тримання під вартою та, відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України, перевірці та наданню оцінки підлягають ризики, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, на існування яких посилається орган обвинувачення в даний момент.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що заява депутата Великомихайлівської селищної ради ОСОБА_9 про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 під його особисту поруку та апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України, а також пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, а саме з жовтня 2019 року, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 йому на поруки.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського райсуду Одеської області від 06.09.2021, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання передбачених ст. 28 КПК України розумних строків розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4