Справа № 341/1655/21
Провадження № 11-сс/4808/245/21
Категорія ст. 170 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2021 року про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
за участю: захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить постанову слідчого судді скасувати в частині заборони користуватись транспортним засобом, постановити нову, якою накласти арешт на майно шляхом заборони на відчуження та передати транспортний засіб на відповідне зберігання ОСОБА_7 з покладенням відповідних обов`язків. Вважає, що рішення винесено без достатніх підстав, без повного з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи та з суттєвим порушенням норм КПК України. На думку апелянта, суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_8 надав транспортний засіб для проведення слідчих дій, й просив врахувати обставини, що автомобіль останньому необхідний для забезпечення життєдіяльності та для догляду за дружиною, яка є інвалідом ІІ групи й не може самостійно пересуватись. Посилається на те, що на сьогоднішній день жодної підозри ОСОБА_7 не оголошено, експертизи не проведені. Вважає, що слідчим суддею не було належним чином враховані положення ч. 4 ст. 173 КПК України, у зв`язку із чим, накладення арешту шляхом, зокрема, й заборони користування транспортним засобом надмірно обмежить діяльність ОСОБА_7 , в той час як даних про настання негативних наслідків для проведення досудового розслідування від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля шляхом відчуження та розпорядження, слідчим суддею не здобуто.

08.09.2021 року задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зокрема автомобіль марки «ВАЗ 21104», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження речових доказів та використання автомобіля, як доказу у кримінальному провадженні, проведення експертиз та забезпечення в подальшому можливої спеціальної конфіскації в межах заборони відчуження, використання та володіння даним майном, за умови того, що збереження майна слід забезпечити у незмінному стані. Слідчий суддя, керуючись засадами розумності та співмірності, дійшов висновку, що є підстави для задоволення клопотання, оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч.11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як відчуження чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_6 що діє в інтересах ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити;

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт висловив свою незгоду із накладенням арешту на транспортний засіб виключно шляхом заборони ним користуватись.

Як вбачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим СВ відділення поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000111 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 06.09.2021 року транспортний засіб марки «ВАЗ 21104», д.р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом по справі (а.п. 13).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчим суддею згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України було належним чином враховано правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, застосування щодо нього конфіскації, в тому числі й розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника вказаного автомобілю ОСОБА_7 ..

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя дійшов висновку про відповідність вказаного у клопотанні майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та наявність достатніх підстав для арешту майна з метою збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції.

Надані суду матеріали місять достатньо даних, що транспортний засіб марки «ВАЗ 21104», який належить ОСОБА_7 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, що має суттєве значення для встановлення істини по справі.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути відчужене, що не дасть можливості забезпечити проведення можливих судових експертиз, а також існує загроза збереження речового доказу у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Таким чином, накладення арешту на автомобіль шляхом, зокрема й заборони у користуванні, в даному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 не оголошено повідомлення про підозру не може бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт на вказаний автомобіль накладено за наявності для цього передбачених законом підстав та з метою забезпечення збереження речових доказів, а досудове розслідування вказаного кримінального провадження на даний час ще не завершене.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, й при цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Втручання у права та інтереси власника майна, на які посилається апелянт, зокрема шляхом неможливості користуватись транспортним засобом та негативного впливу на забезпечення життєдіяльності ОСОБА_7 та його дружини, яка є інвалідом ІІ групи й не може самостійно пересуватись, на переконання колегії суддів були враховані при прийнятті рішення слідчим суддею, який виходив саме із принципу розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, оскільки Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ст.1 КК України).

Крім того, таке рішення слідчого судді не позбавляє права власника транспортного засобу звернутись до слідчого судді з клопотання про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, після проведення необхідних експертних досліджень арештованого транспортного засобу, й отримання відповідних висновків.

Враховуючи дотримання балансу між охороною прав, свобод та законних інтересів усіх учасників кримінального процесу і захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає законним прийняте слідчим суддею рішення.

Враховуючи час перебування транспортного засобу в розпорядженні сторони обвинувачення, а саме, на території ВП №3 (м. Галич) Івано-Франківського районного управління поліції ГУ НП в Івано-Франківській області з 06.09.2021 року, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість такого втручання у права та інтереси власника майна на цьому етапі кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді є обґрунтованою та мотивованою, та підстав для її зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407, 419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2021 року про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4