Ухвала
Іменем України
09 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 750/9372/20
провадження № 51-5213ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня

2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року,
встановив:
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня

2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за вказаним вироком та вироком Деснянського районного суду м Чернігова від 23 квітня

2021 року ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись

на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами при постановленні оскаржуваних вироку та ухвали, доводів

на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.
Також не містить касаційна скарга і доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних рішень

з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Крім цього, захисник, вказуючи на незаконність судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається на несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання через суворість,

при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду

на положення ст. 414 КПК України.
При цьому захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, ставить вимоги про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження, чим допустив суперечності.
Окрім зазначеного, захисник у своїй касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судом апеляційної інстанції при постановленні оскарженої ухвали, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для її скасування.
Натомість захисник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається

на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України

не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, касаційна скарга захисника не містить обґрунтування вимоги

про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей 284,

440 КПК України у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги

без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається

без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду

м. Чернігова від 08 червня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду

від 08 вересня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3