Справа № 461/8578/21
Провадження № 1-в/461/158/21
УХВАЛА

27.10.2021 року, суддя Галицького районного суду м. Львова, ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представник медичної установи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові заяву засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ковель, Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

про звільнення від покарання за хворобою відповідно до ст. 84 Кримінального кодексу України, -

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій зазначив, що його тяжка хвороба, перешкоджає подальшому відбуванню покарання, відтак, просить його звільнити від подальшого відбування покарання в порядку ст. 84 КК України.

Лікар терапевт Львівської багатопрофільної лікарні № 19 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Львівській області в судовому засіданні підтвердив факт тяжкого захворювання засудженого, та заяву просив задовільнити.

Засуджений будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання в судове засідання не з`явився.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення подання не заперечив.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали подання разом з висновком лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 152 КВК України визначає, що підставами звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого.

В силу ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Судом було встановлено, що вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України, призначивши покарання:

за ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна, що належить обвинуваченому на праві приватної власності.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, обрано ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць, з конфіскацією майна, що належить обвинуваченому на праві приватної власності. Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання, тобто з 08 вересня 2018 року. Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою. Крім того, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, що в загальній сумі становить 2860 грн.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді одного місяця арешту. На підставі ч. 1 ст.71 КК України засудженому ОСОБА_5 приєднано не відбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2019 року, та за сукупністю вироків, з врахуванням положень пп. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно обрано покарання у виді 6 років і 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить засудженому на праві приватної власності. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 вирішено рахувати з моменту затримання, тобто з 08 вересня 2018 року. Крім того, стягнуто з засудженого ОСОБА_5 судові втрати на користь держави за проведення експертного дослідження № СЕ-19/114-21/1852-НЗПРАП від 26.03.2021 року в розмірі 980,70 грн.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання - ОСОБА_5 має діагноз - цироз печінки змішаного генезу, (вірусної етіології (вірусний гепатит В) і токсичного ґенезу), клас С по шкалі Чайлд-П`ю, з помірно вираженою активністю (стадія декомпенсації). Портальна-гіпертензія. Асцит рефрактерний. Гепатомегалія. Печінкова недостатність ІІІ ступеню. Печінкова енцефалопатія ІІ ст.

Відтак, судом було встановлено, що обвинувачений захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає подальшому відбуванню покарання після набрання законної сили вироком Галицького районного суду м. Львова.

Судом також береться до уваги, пояснення лікуючого лікаря, який зазначив, що незважаючи на отримане лікування, стан здоров`я засудженого постійно погіршується, та на даний час є надзвичайно важким. Заходи лікування неефективні, хвороба прогресує. Внаслідок прогресування хвороби та відсутності необхідних ліків, подальше утримання засудженого в місцях позбавлення волі загрожує його життю. Засуджений захворів на тяжку хворобу і ця хвороба внаслідок прогресування перешкоджає йому відбувати покарання, подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує його життю, а адміністрація Львівська багатопрофільна лікарня № 19 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» на даний час не може забезпечити належне лікування засудженого.

Згідно п. 1 р. VІ "Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 року №1348/5/572, медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в УВП, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.

Відповідно до ст. 7,8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Нормами частини 1статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

Так, в рішення ЄСПЛ у справі "Коновальчук проти України" від 13.10.2016 року, ЄСПЛ підтвердив системні порушення права засуджених осіб на медичну допомогу, відсутність адекватного лікування, так і про неналежні умови перевезення, що в подальшому було визнано судом порушенням з боку держави Україна.

Враховуючи особу засудженого, вчинення ним тяжких злочинів, встановлені в судовому засіданні обставини, пояснення учасників, дослідивши медичні документи на засудженого, суд вважає, що заяву засудженого слід задовольнити.

Керуючись ст. 84 КК України, ст.ст. 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання у зв`язку з тяжкою хворобою,- задовольнити.

ОСОБА_5 засудженого вироком Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року, звільнити від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою, що перешкоджає відбуванню покарання.

У разі одужання засудженого ОСОБА_5 , він повинен бути направлений для відбування покарання, якщо не закінчаться строки давності виконання обвинувального вироку, або будуть відсутні інші підстави для звільнення від покарання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення копії ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1