Справа № 524/7530/21
Провадження 1-кп/524/558/21
УХВАЛА

13.12.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000609 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
27.08.1996 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 206 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку строком 2 роки;
25.12.2000 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 222 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України умовно з іспитовим строком 1 рік;
06.02.2002 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 101, 43 КК України до 6 років позбавлення волі;
01.02.2010 року Кременчуцьким районним судом м. Кременчука за ст. 395, ч. 3 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
03.04.2017 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 395 КК України до 3 років позбавлення волі;
26.09.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 345, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Комсомольська, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
08.05.2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;
25.02.2021 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
14.04.2021 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000609 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 225-1 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні поставлено питання про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Прокурор ОСОБА_3 просив продовжити відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що відповідно до ст.. 12 КПК України злочини, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, покарання за які відповідно передбачено: за ч.3 ст. 187 КК України від 7 до 12 років з конфіскацією належного майна, ч.3 ст. 189 КК України від 5 до 10 років з конфіскацією майна, за ч.1 ст. 263 КК України від 3 до 7 років позбавлення волі. Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, сокільки не відпали ризики, що передбачені вище вказаною статею.
Захисник ОСОБА_4 з клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 не погодився, вважав, що необхідно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 з клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 не погодився, вважав, що необхідно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 з клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 не погодився, вважав, що необхідно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 при вирішенні вказаного питання покладався на розсуд суду.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримав думку своїх захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника ОСОБА_7 .

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18.10.2021 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.12.2021 року включно.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 закінчується, однак, завершити кримінальне провадження неможливо, за кримінальним провадженням проведено підготовче судове засідання, обвинувальний акт призначено до судового розгляду, відкрито судовий розгляд, оголошено обвинувальний акт та встановлено порядок вивчення доказів, був допитаний потерпілий.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як тримання під вартою та домашній арешт.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інкриміновані кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів та тяжких злочинів, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини, передбачено: за ч.3 ст. 187 КК України від 7 до 12 років з конфіскацією належного майна, ч.3 ст. 189 КК України від 5 до 10 років з конфіскацією майна, за ч.1 ст. 263 КК України від 3 до 7 років позбавлення волі. Тому у суду є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у разі визнання останніх винуватим у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Після відкриття сторонами доказів, зокрема анкетних даних потерпілого, свідків, спеціалістів, експертів, враховуючи, що судовий розгляд за кримінальним провадженням ще не розпочато, існує велика ймовірності впливу та чинення тиску з боку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на потерпілого та свідків, які ще судом не були допитані, тобто існування на даній стадії розгляду вказаного кримінального провадження ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не одружені, не працюють, останнім пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів та тяжких злочинів. Крім того, ризик вчинення обвиунваченими нового кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не втратив своєї актуальності.

На даній стадії судового провадження та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у разі доведеності вини та визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Тяжкість злочинів не є єдиною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , на даний час відсутні докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики на даний час втратили свою актуальність.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, з метою повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, подальшої доставки обвинуваченого до судового засідання, запобіганню перешкоджанню розгляду кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення, міру запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого необхідно продовжити.
На даний час об`єктивних даних, або документальних підтверджень про зміну підстав та виключення ризиків щодо запобіжного заходу з часу його продовження з 18.10.2021 року ні захисниками, ні обвинуваченими суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обрання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
В зв`язку із чим обраний у відношенні обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів, а саме: до 10.02.2022 року включно.

Керуючись ст.ст. 331, 369, 392 КПК України, суд ,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів, до 10.02.2022 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, до 10.02.2022 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя Ліна ОБРЕВКО