№ 1-кс/756/390/22
У Х В А Л А
іменем України

14 лютого 2022 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Подільського УП ГУ НП у м. Києві, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

в с т а н о в и в:

01 лютого 2022 року у провадження слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 20 січня 2022 року, надійшла вищевказана скарга ОСОБА_3 .

У судове засідання скаржниця, уповноважений прокурор Подільської окружної прокуратури м.Києва та уповноважений слідчий СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.
Враховуючи, що неявка уповноваженого прокурора Подільської окружної прокуратури м.Києва та уповноваженого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві в судове засідання у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутність останніх.

Приймаючи рішення про розгляд скарги за відсутності скаржниці ОСОБА_3 , суд виходить із наступного.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
За змістом рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.
Європейським судом з прав людини, зокрема, в частині обґрунтування висновку про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, акцентується увага обов`язку учасника процесу демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосереднє відношення до нього, та недопустимості зневілювання ключового принципу верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989), оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи.
Водночас, згідно ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи вищевказане, а також беручи, що скаржниця належним чином повідомлена про час та місце розгляду скарги, до суду не з`явилась, будь-яких заяв щодо поданої скарги не подала, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду скарги за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.
06 грудня 2021 року адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , подав до Подільського УП ГУ НП у м. Києві заяву від 06 грудня 2021 року про вчинення суддею ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Цього ж дня заява адвоката ОСОБА_4 Подільським УП ГУ НП у м. Києві була отримана, однак відомості за вказаною заявою, в порушення вимог ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.
Поданою скаргою ОСОБА_3 просить слідчого суддю: зобов`язати слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою від 06 грудня 2021 року, яка була зареєстрована 07 грудня 2021 року за № 14776.

Так, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження.
На досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
При цьому, відповідно до пункту 2 Глави 1 Розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, дізнавач та прокурор. Слідчий суддя такими повноваженнями не наділений.
Такі положення Закону слугують гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Із змісту скарги убачається, що ОСОБА_3 06 грудня 2021 року звернулася до Подільського УП ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення суддею ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Сама ж заява про вчинення кримінального правопорушення обґрунтована тим, що суддя ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 295-1 КПК України, допустила розгляд клопотання про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні де ОСОБА_3 є підозрюваною, без участі останньої, чим завдала їй істотної шкоди та вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя ураховує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України, а також ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
Отже, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Так, судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що викладені адвокатом ОСОБА_4 у заяві обставини не містять підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки на переконання слідчого судді зводяться лише до незгоди з процесом розгляду справи та рішенням, ухваленим за його наслідками.

Разом з тим, слідчий суддя наголошує на праві ОСОБА_3 , за наявності підстав, подати у встановленому законом порядку скаргу на дії судді до Вищої ради правосуддя.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 7, 9, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Подільського УП ГУ НП у м. Києві, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1