печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 23.02.2017,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2017 №757/16304/17-к у кримінальному провадженні №0000039 від 23.02.2017.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що вказаною ухвалою було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання ІН НОМЕР_2 , видана органом 3201 від 18.02.2013 року.

Зазначає, що арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у справі № 757/16304/17-к підлягає скасуванню, оскільки житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння № 2680 від 07.10.2016. З моменту реєстрації кримінального провадження 23.02.2017 та до сьогодні право власності на зазначене домоволодіння ніким не оспорювалось та не було предметом розгляду будь-яких судових справ. Власник зазначеного житлового будинку не є стороною у кримінальному провадженні № 0000039 від 23.02.2017 та не перебуває у процесуальному статусі підозрюваного чи обвинуваченого. Досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу (понад 4 роки), стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника, а також продовження дії раніше накладеного арешту. А тому зазначене свідчить про наявність підстав для скасування арешту, накладеного на майно ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у справі № 757/16304/ 17-к.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор про місце, день та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, не з`явився, слідчий суддя визнав можливим провести розгляд клопотання за його відсутності.

Вивчивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Печерською окружною прокуратурою м. Києва (раніше Київська місцева прокуратура №6 міста Києва) здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000039 від 23.02.2017 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2017 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що житловий будинок № 98, загальною площею 256, 9 кв.м, житлова площа 126,9 кв.м., відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, а тому метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Вирішуючи питання поставлені у клопотанні про скасування арешту слідчий суддя виходить з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в постанові № 4 від 07.02.2014 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

При розгляді даного клопотання встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 є власником 1 частки домоволодіння загальною площею 256,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2680 від 07.10.2016, який виданий приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 .

Із фабули кримінального провадження вбачається, що невстановлені особи використовуючи підроблені рішення Гірницького районного суду м. Макіївки, Донецької області від 03.03.2013 №267/84/14-ц та від 28.02.2014 №267/2985/13-ц (відсутні в Єдиному державному реєстрі судових рішень) щодо визнання недійсними договорів іпотеки укладених між ОСОБА_6 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та виключення з Єдиного реєстру заборони відчуждення об`єктів нерухомого майна, які знаходяться за адресою: Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 92, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , із використанням електронного ключа доступу до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуждення нерухомого майна державного реєстратора КП «Готово», здійснили незаконні дії з визнання недійсним договорів іпотеки укладених між ОСОБА_6 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та виключенням з Єдиного реєстру заборони відчуждення об`єктів нерухомого майна на користь громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 . Після зняття заборон ОСОБА_6 здійснив відчуждення нерухомого майна та права власності були переоформлені на користь громадянина Угорщини ОСОБА_7 .

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягується і статусом підозрюваного в даному кримінальному провадженні не наділений, як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду клопотання про скасування арешту.

Крім того, ОСОБА_4 до клопотання про скасування арешту надав документальне підтвердження права власності на зазначене майно.

Жодних подій чи обставин, які б вказували на загрозу втрати майна або на причетність ОСОБА_4 до правопорушення, по якому здійснюється досудове розслідування, не має, повідомлення про підозру у вчиненні злочину йому не оголошено. Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами прокурором, який не з`явився на виклик суду, не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про протилежне.

Що стосується визнання арештованого майна речовим доказам в кримінальному провадженні, то слідчий суддя погоджується з запереченнями заявника, що арештоване майно не підпадає під визначення речових доказів в кримінальному провадженні згідно ст.98 КПК України, оскільки органом досудового розслідування на даний час не представлено слідчому судді докази того, що майно набуто кримінально протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яке б виправдовувало таке обтяження майна.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що ОСОБА_4 не є особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, про підозру у вчиненні злочину йому не оголошено, що виключає можливість накладення арешту на його майно з підстав визначених ч. ч. 4, 5, 6 ст. 170 КПК України, стороною захисту при розгляді клопотання надано належні документи, які безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_4 права власності на вказане нерухоме майно, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особою майном та обумовлювали арешт її майна, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, задовольнити.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2017 у справі № 757/16304/21-к, на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання ІН 007448, видана органом 3201 від 18.02.2013 року, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1