Провадження № 1-кс/947/300/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.01.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 21.12.2021 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000629 від 21.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Приводом та підставою для внесення Одеською обласною прокуратурою відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань став рапорт заступника керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 щодо отримання погроз фізичного насилля відносно нього, у зв`язку з підтриманням ним публічного обвинувачення у суді відносно ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що на теперішній час ОСОБА_5 обіймає посаду заступника керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області, у зв`язку з чим, підтримує публічне обвинувачення у кримінальних провадженнях, скерованих до суду з обвинувальним актом.

Так, в провадженні ОСОБА_5 перебувають матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. З ст. 185, ч. 2, 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 289 КК України, яке розглядається Ширяївським районним судом Одеської області. Серед іншого, Малиновським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження, за фактом вчинення ОСОБА_6 замаху на вбивство, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.Крім того, також встановлено, що в приватній бесіді ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_5 , що його знайомий ОСОБА_6 , з яким він утримується у слідчому ізоляторі м. Одесі, планує фізично розправитись з ним після звільнення з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в якому останній на теперішній час утримується.

Крім того, також встановлено, що 19.12.2021 у месенджері соціальної мережі «фейсбук» на адресу жінки ОСОБА_5 . ОСОБА_8 прийшло два текстових повідомлення з погрозами фізичної розправи та смерті від користувача «фейсбук» « ОСОБА_9 ».

В подальшому, керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження та недопущення речових доказів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінального правопорушення останньою, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження.

В результаті проведення обшуку, в присутності двох незацікавлених осіб, залучених у якості понятих, виявлено та вилучено наступне: речовина рослинного походження темно-зеленого кольору, поміщена до паперового згортку та сейф-пакету Національної поліції FPS № 5009091; фрагмент полімерної пляшки з залишками речовини темно-коричневого кольору на внутрішніх стінках та мундштук із залишками речовини темно-зеленого кольору, поміщені до сейф-пакету Національної поліції FPS№ 6001723; полімерний мішок білого кольору, в якому знаходиться речовина рослинного походження темно-зеленого кольору.

Слідчий зазначає, що з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також враховуючи, що вилучене вході обшуку є предметом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, тому має суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, тому просить накласти арешт на вищезазначене виявлене та вилучене в ході проведення обшуку обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя, дослідивши матеріали, надані з клопотанням, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності такого майна категорії речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

З поданого клопотання жодним чином не вбачається, які конкретно відомості щодо обставин, які досліджуються в рамках вказаного кримінального провадження, містять зокрема, речовина рослинного походження темно-зеленого кольору, поміщена до паперового згортку та сейф-пакету Національної поліції FPS № 5009091; фрагмент полімерної пляшки з залишками речовини темно-коричневого кольору на внутрішніх стінках та мундштук із залишками речовини темно-зеленого кольору, поміщені до сейф-пакету Національної поліції FPS№ 6001723; полімерний мішок білого кольору, в якому знаходиться речовина рослинного походження темно-зеленого кольору та яке відношення має зазначене майно до кримінального провадження за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 21.12.2021 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1