КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000645 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 лютого 2022 року включно та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 грн.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про його особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляну на відсутність належних доказів щодо існування у його поведінці ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Як зазначає апелянт, сама лише тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи. Інших доказів на підтвердження ризиків неналежної процесуальної поведінки, згідно доводів ОСОБА_5 , прокурором не надано.
Також, апелянт просить врахувати позицію Європейського суду з прав людини і з приводу того, що зі сплином значного проміжку часу, ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися.
Також, на переконання ОСОБА_5 , судом не в повній мірі були враховані дані про його особу, зокрема наявність постійного місця проживання, дружини і дитини на утриманні, що також вказує на наявність міцних соціальних зв`язків.
Крім того, на думку обвинуваченого, поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 09 вересня 2019 року не підписана керівником. Також в матеріалах кримінального провадження наявна постанова про внесення змін до складу групи прокурорів від 08 червня 2019 року, проте сама постанова про призначення нової групи прокурорів відсутня.
Вище наведене у своїй сукупності, згідно доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 , свідчить про відсутність підстав для подальшого його тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000645 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 лютого 2022 року включно та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 грн.

Перевіривши ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні який обвинувачується ОСОБА_5 , обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, те, що він в минулому притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, згідно обвинувального акуту, знову вчинив умисні корисливі злочини, при цьому враховуючи кількість епізодів, а також відомості про оголошення ОСОБА_5 у розшук, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Також, в супереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції було враховано дані про особу ОСОБА_5 , проте, вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни останньому запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Також, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні і визначений ОСОБА_5 розмір застави.
Що стосується посилань апелянта на ті обставини, що постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 09 вересня 2019 року не підписана керівником, а також на відсутність постанови про призначення нової групи прокурорів, то вказані обставини перевіряються судом при розгляді кримінального провадження по суті.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , а відтак апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 з визначенням застави, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 грн. - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3