ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1992/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
представника власника майна - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 01 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволені клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000628 від 06.05.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.191, ч.ч.1,2 ст.364, ч.1 ст.365-2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 01 жовтня 2021 року у задоволені клопотання прокурора відмовлено.

Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого суддіта задовольнити клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурорзазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, та такою, що винесена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинами кримінального провадження, як наслідок ухвала підлягає скасуванню.
Вказує, що повернення вилученого майна позбавляє орган досудового розслідування з`ясувати обставини вчинення кримінального правопорушення та притягнення до відповідальності винних осіб.

Прокурор до початку судового засідання подав заяву в якій просить провести судове засідання без його участі та повідомив, що підтримує апеляційну скаргу, яку просить задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000628 від 06.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3,5 ст.191, ч.ч.1,2 ст.364, ч.1 ст.365-2 КК України щодо протиправних дій керівництва Державного підприємства «Дослідне господарство «Аграрне» інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва НААН України», Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» інституту сільського господарства північного сходу НААН України»» та з інших питань.

10.09.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, у період часу з 10:30 по 12:12 годину, за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Кутузівка, вул. Механізаторська, б. 16, було проведено обшук нежитлової будівлі Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» інституту сільського господарства Північного сходу НААН України».

В ході проведення обшуку виявлено та вилучені документи на які прокурор просить накласти арешт.

Постановою прокурора від 10.09.2021 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000628 від 06.05.2021.

14.09.2021р. слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесена ухвала про повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання даної?ухвали.

29.09.2021вказану ухвалу було отримано прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8

01.10.2021р. клопотання повторно подано до суду , із виправленими (як зазначено у клопотанні) недоліками.

Ухвалюючи рішення слідчий суддя виходив з того, що доказів, які б свідчили, що вилучені - «Книга вагаря», Інвентарні описи майна ДП ДГ «Кутузівка» , Лист А4 з зображенням схеми земельних ділянок є первинними документами або податковими чи звітними документами, і містять відомості про господарські операції за період з 2002 року 8 місяців 2021року, для відшукання яких слідчим суддею наданий обшук, прокурором не надано. Також під час обшуку вилучений зошит з біло-синьою обкладинкою з чорновими записами , однак що саме містить вказаний зошит чи стосується він господарських операцій за період з 2002р. 8 місяців 2021р., надані матеріали не містять, а тому на переконання слідчого судді, клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

В обґрунтування клопотання про арешт майна прокурор зазначав, що за версією органу досудового розслідування, посадові особи ДП «Дослідне господарство «Аграрне» Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України», ДП «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України» за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Білозаводський елеватор», СТОВ «Агросвіт», ТОВ «Новоолександрівське», ПрАТ «Підсереднє» та ТОВ «Федорівський» та іншими приватними суб`єктами господарювання здійснюють заволодіння державними коштами, шляхом укладення договорів на закупівлю сільськогосподарської продукції за завідомо заниженою вартістю, договорів на закупівлю послуг з обробітку земельних ділянок, а саме: внесення добрив, пестицидів, збирання та перевезення врожаю.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 01.09.2021р. було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем здійснення господарської діяльності ДП «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України» () в нежитловій будівлі за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Кутузівка, вул. Механізаторська, б. 16, право власності на яку, зареєстровано за державою Україна в особі Національної академії аграрних наук України в оперативному управлінні Державного підприємства Дослідне господарство «Кутузівка» Національної академії аграрних наук, з метою вилучення фінансово господарської документації ДП «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України» за період 2020 8 місяців 2021, а саме: договорів, актів виконаних робіт, накладних, інших первинних документів, платіжних документів, податкових і звітних документів, комп`ютерної техніки, чорнових записів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно зазначене в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки з матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини та стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину який внесений до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язаний з попередньою кваліфікацією дій, який може в подальшому уточнюватись. Також, в межах досудового розслідування можуть бути виявленими нові епізоди протиправної діяльності певних фізичних чи юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Оцінюючи доводи клопотання прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про те, що існує потреба в перевірці чи має вилучене майно відношення до даного кримінального провадження, чи може воно бути доказом у кримінальному провадженні, містити у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також могли зберегти на собі сліди злочину.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтом в його доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Враховуючи те, що вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, воно, відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

При цьому колегія суддів зазначає, що до повноважень суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. Наведені підстави унеможливлюють задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні.

Частиною 4 ст.173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому належить врахувати, що арешт майна має тимчасовий характер в межах строку досудового розслідування, який спрямований на ефективне забезпечення його проведення у розумний строк, а межі досудового розслідування у часі чітко визначені ст.219 КПК України.

Разом з цим, належить роз`яснити, що у подальшому, у разі встановлення певних процесуальних підстав, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

Отже, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 01 жовтня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на строк досудового розслідування на майно вилучене 10.09.2021 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 власником якого є Державне підприємство «Дослідне господарство «Кутузівка» інституту сільського господарства Північного сходу НААН України» (розташоване за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Кутузівка, вул. Шкільна, б. 6 а саме:

- Книга білого кольору формату А4 з написом «Книга вагаря», яка прошита та пронумерована на 96 арк.;

- Зошит з біло-синьою обкладинкою з чорновими записами на 15 арк.;

- Лист А4 з зображенням схеми земельних ділянок на 1 арк.;

- Інвентарний опис майна ДП ДГ «Кутузівка» на 4 арк.;

- Інвентарний опис майна ДП ДГ «Кутузівка» на 4 арк., що знаходились у володінні Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» інституту сільського господарства Північного сходу НААН України» (розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Кутузівка, вул. Шкільна, б. 6.

шляхом заборони розпорядження та відчуження речовими доказами.

Майно, на яке накладено арешт зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Вилучене майно зберігати у камері схову речових доказів СУ ГУНП у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, буд.14.

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: