ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/1648/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/274/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2016 року за № 0000208, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та виправдано за недоведеністю вини.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 обвинувачується органом досудового розслідування у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, вчиненому ним за наступних обставин.
23 квітня 2016 року близько 10 год. 30 хв., водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2106, д.р.н. НОМЕР_1 , рухався заокругленою ділянкою дороги по вулиці Садовського в с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області у напрямку місця знаходження приміщення клубу с. Нагірянка. Під час руху водій ОСОБА_9 рухався вказаним транспортним засобом, тримаючись лівого краю проїзної частини, тобто рухався по зустрічній смузі для руху, чим порушив вимоги п.1.2 ПДР України, відповідно до якого в Україні встановлений правосторонній рух транспортних засобів. Унаслідок вказаних дій, при наближенні до заокругленої дороги по вулиці Садовського в с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, водій ОСОБА_9 не виконав вимоги п.п.11.3, 1.5 ПДР України, оскільки виїхав на зустрічну смугу для руху, чим створив перешкоду для зустрічного транспортного засобу.

Зокрема, в цей час вказаною ділянкою дороги у напрямку місця знаходження приміщення Нагірянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, в межах своєї смуги руху, зі швидкістю близько 40 км/год., рухався технічно справний мотоцикл Днепр - 11», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , жителя с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області.

В результаті допущених грубих порушень ПДР України, ОСОБА_9 виїхав на зустрічну смугу для руху, створивши перешкоду водію ОСОБА_11 та допустив зіткнення керованого ним автомобіля «ВАЗ 2106», д.р.н. НОМЕР_3 із мотоциклом «Днепр 11» д. р.н. НОМЕР_2 .

Унаслідок такого зіткнення, водій мотоцикла «Днепр 11» ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового внутрішньосуглобового перелому проксимального відділу кісток лівої гомілки зі зміщенням на верхню третину діафізу великогомілкової кістки; рани лівої гомілки, гемартрозу лівого колінного суглобу; які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 1.2, 1.5, 11.3 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлене йому обвинувачення не доведено в судовому засіданні стороною обвинувачення поза розумним сумнівом в розумінні практики Європейського суду з прав людини, а усі припущення та сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого суд тлумачить на його користь.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а його висновки таким, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і, при цьому, судом не забезпечено повноту судового розгляду у кримінальному провадженні.

Вказує, що судом не взято до уваги висновок експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ № 360/16-22 від 18.07.2016 р., відповідно до якого до моменту зіткнення мотоцикл Днепр МТ-11, р.н. НОМЕР_2 , рухався в стані екстреного гальмування під кутом до поздовжної вісі дороги.

Звертає увагу, що такі ж обставини зафіксовані у протоколі огляд місця події від 23.04.2016 р. та додатку-схемі до нього, які залишились без належної оцінки суду.

Виходячи із вказаних доказів, стверджує, що безпосередньо перед зіткненням водій мотоцикла рухався по правій частині проїзної частини дороги в напрямку свого руху, а в момент виникнення небезпеки виконав вимоги п.12.3 ПДР України вжив заходи до зменшення швидкості та застосував екстрене гальмування, однак втратив керованість і виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення.

Вважає, що під час досудового розслідування експертним шляхом встановлено невідповідність дій ОСОБА_9 вимогам п.п.1.2, 1.5, 11.3 ПДР України в частині недодержання вимог щодо правостороннього руху, а також створенні водієві зустрічного транспортного засобу небезпечної обстановки, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

На думку апелянта, суд необґрунтовано прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , які носять характер припущення.

Вказує, що висновок суду про безпідставність проведення слідчим 23.04.2016 р. огляду місця події не узгоджується з положеннями кримінального процесуального закону, оскільки огляд місця події визначено як слідчу дію, яку слідчий може проводити до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Помилковим вважає висновок суду в частині невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, стверджуючи, що обвинувальний акт у даному кримінальному упровадженні відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить усі необхідні відомості, визначені вказаною правовою нормою.

Зазначає, що судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . І необґрунтовано відмовлено у клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_18 , який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Вказує на порушення судом вимог п.1 ч.4 ст.374 КПК України у зв`язку з тим, що не було вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження щодо транспортних засобів, на які накладено арешт.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить скасувати вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року та постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_9 . Винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_11 в апеляційній скарзі вказує на незаконність вироку суду першої інстанції, необхідність його скасування та винесення нового обвинувального вироку.

Посилаючись на експертні дослідження, які були проведені у даному кримінальному провадженні, вказує на невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Вказує, що суд, не взявши до уваги висновки експертиз, показання свідків та потерпілого, поклався виключно на показання обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_14 , який не був свідком ДТП і перебуває у дружніх стосунках з обвинуваченим.

Вважає, що виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_9 винесений всупереч вимогам ст.ст.91, 94, 95, 370, 373 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Просить скасувати вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України.

Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції вважає незаконним і тому просить скасувати його та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України та призначити йому покарання, вид, розмір та форму відбування якого, вказано в апеляційній скарзі; потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу подану потерпілим та просять скасувати вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року і постановити новий, яким обвинуваченого визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, а при призначенні покарання покладаються на думку суду; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які рішення місцевого суду вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни; частково провівши судове слідство в порядку ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників процесу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанцій не було дотримано.

Відповідно до ст.409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції мотивував його тим, що здобуті в судовому засіданні докази не підтверджують оголошеного ОСОБА_9 обвинувачення поза розумним сумнівом.

При цьому, суд встановив, що висновки судової транспортно-трасологічної експертиза № 360/16-22 від 18.07.2016 року та судової авто-технічної експертизи № 692/16-22 від 27.09.2016 року, виконані експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ ОСОБА_19 , якими прокурор обґрунтовував доведеність вини обвинуваченого, є суперечливими і не відповідають встановленим обставинам справи.

Такі мотиви прийнятого рішення суд навів, виходячи з показань свідка ОСОБА_14 , який приймав участь в огляді місця події ДТП 11.05.2016 року в якості спеціаліста, і який під час допиту в суді ствердно показав, що саме водій мотоцикла порушив вимоги Правил дорожнього руху України і поставив під сумнів висновок експерта ОСОБА_19 , як такий, що не повністю відповідає обставинам ДТП та реальній дорожній обстановці.

Зважаючи на такі показання свідка ОСОБА_14 , місцевий суд 05.07.2017 року задовольнив клопотання сторони захисту та призначив комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизи, проведення якої доручено експертам Львівського НДІСЕ. Однак, результати цих експертиз (висновок № 3697 від 11.10.2017 року та висновок № 3698 від 30.10.2017 року), якими підтверджувався факт порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 , суд першої інстанції визнав такими, що не усунули всіх протиріч та суперечностей і залишали обґрунтовані сумніви у їх правильності, які були пов`язані з недостатньою їх обґрунтованістю та тим, що вони суперечили здобутим у справі доказам.

З цих мотивів 09.01.2018 року суд призначив повторну комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, проведення якої доручив експертам Київського НДІСЕ, згідно висновку яких № 2110/18-52/8166/19-52 від 14.05.2019 року провести технічно коректу регламентацію та оцінку дій водіїв транспортних засобів не представилось можливим, оскільки не було задоволено клопотання експертів у повному обсязі щодо надання їм транспортних засобів для огляду у незмінному після пригоди стані.

В подальшому, 21.02.2020 року Чортківським районним судом задоволено клопотання сторони захисту та призначено комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського НДЕКЦ. Проте, через незадоволення клопотання експертів щодо надання їм додаткових вихідних даних, документів та доказів, виконання якого було покладено на сторону обвинувачення, а також через те, що мотоцикл вибув із володіння потерпілого і надати його експертам не було можливості така експертиза проведена не була.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що протиріччя, розбіжності та сумніви, які виявлено під час розгляду вказаного кримінального провадження усунуто не було, а тому такі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь

Окрім того, суд визнав недопустимими всі докази по справі з тих мотивів, що огляд місця події у даному кримінальному провадженні було проведено до внесення відомостей про кримінальне правопорушення у Єдиний реєстр досудових розслідувань, що суд визнав порушенням вимог ст.ст.214, 223, 237 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції, які покладено в основу ухвалення виправдувального вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та містять істотні суперечності.

Зокрема, безпідставним є висновок суду першої інстанції про невідповідність огляду місця події у даному кримінальному провадженні вимогам ст.ст.214, 223, 237 КПК України з мотивів його проведення до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і, як наслідок, недопустимість доказів, отриманих в результаті проведення такої слідчої дії.

Так, за частиною 3 ст. 214 КПК огляд місця події у невідкладних випадках може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в Чортківський ВП ГУНП в Тернопільській області надійшло 23.04.2016 року в 11год. 00 хв.

Безпосередньо огляд місця події проводився в період часу з 11 год. 10 хв. до 13 год 45 хв, а відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено того ж дня о 17 год. 45 хв. (т.1 а. п.43-51, 7)

Тобто, підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення про ДТП. З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд ділянки місцевості, де сталася ДТП, та пошкоджених транспортних засобів, що брали участь у ній.

Метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження обох транспортних засобів як предметів, що зберегли на собі його сліди. В результаті огляду місця події встановлено зовнішні пошкодження транспортних засобів. Крім того, транспортний засіб, порушення правил керування яким призвело до заподіяння фізичної шкоди потерпілому, є знаряддям вчинення злочину в сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, з`ясування технічного стану якого якомога швидше після ДТП, до переміщення його з місця події чи отримання доступу до органів керування якого бодай якою-небудь особою може призвести до неможливості вирішення завдань кримінального провадження. В даному випадку огляд здійснений суто з метою з`ясування та фіксації слідової інформації про обставини події, а також технічного стану, в якому перебували транспортні засоби, пошкоджень та характерних ознак транспортних засобів після ДТП, без вилучення будь-яких предметів та не з метою їх відшукання, а тому не містить у собі ознак, що обумовлюють дотримання підстав до огляду, визначених статтями 233, 234, 237 КПК.

Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації про ДТП та не потребувала початково внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР, а також попереднього дозволу суду.

Тому, підстав вважати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 23.04.2016 року, який був предметом дослідження апеляційного суду, а також інші докази, здобуті за наслідками проведеної цієї слідчої дії, як про це зазначив місцевий суд, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 27.09.2016 року № 692/16-22, дослідженої судом апеляційної інстанції в порядку ч.3 ст.404 КПК України, встановлено, що у даній дорожній обстановці, в діях водія ОСОБА_11 не вбачалось невідповідностей вимогам п.п. 1.10, 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України, з дотриманням яких він повинен був діяти при заданих слідством вихідних даних. Натомість, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля ВАЗ 2106 вбачались невідповідності вимогам п.п. 1.2, 1.5, 11.3 ПДР України, з дотриманням яких він повинен був діяти з метою забезпечення безпеки дорожнього руху і саме дії водія автомобіля ВАЗ 2106, які полягали у створенні водієві зустрічного транспортного засобу аварійної обстановки, з технічної точки зору, є причиною настанні цієї пригоди. (т.1 а. п.65-69)

Вказаний експертний висновок об`єктивно стверджується іншими доказами у справі, які були предметом дослідження як суду першої, так і апеляційної інстанції.

Зокрема, результатами проведеної судової транспортно-трасологічної експертизи від 18.07.2016 року № 360/16-22, за змістом якої визначено місце зіткнення транспортних засобів, яке знаходиться на лівій смузі руху і встановлено, що до моменту зіткнення мотоцикл Днепр МТ-11 рухався в стані екстреного гальмування під кутом до поздовжньої вісі дороги. (т.2 а. п.79-81)

Характер такого зіткнення транспортних засобів та кут взаємного розміщення поздовжніх осей транспортних засобів в первинний момент зіткнення, а також механізм отриманих пошкоджень дає підставу стверджувати, що водій ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом ВАЗ - 2106, виїхав на зустрічну смугу руху, чим створив перешкоду для зустрічного транспортного засобу мотоцикла Днепр МТ-11, під керуванням водія ОСОБА_11 ..

Колегія суддів не вбачає підстав стверджувати, що вказані експертні висновки, які апеляційний суд дослідив у порядку ст.404 КПК України, є суперечливими та не відповідають встановленим обставинам справи, як про це зазначив у вироку суд першої інстанції, оскільки експерту були надані транспортні засоби, що зазнали пошкоджень внаслідок події, а також вихідні дані, отримані при проведенні огляду місця події безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди та за участі учасників ДТП, жоден з яких такі відомості не заперечував.

Окрім того, допитаний судом апеляційної інстанції експерт Тернопільського відділення КНІСЕ ОСОБА_19 підтвердив, що комплекс вихідних даних, наданих для проведення експертиз, давав підстави стверджувати, що в даній ситуації причиною дорожньо-транспортної пригоди є створення аварійної ситуації зі сторони водія автомобіля ВАЗ 2106, що не дало можливості водієві мотоцикла уникнути зіткнення.

Також експерт зазначив, що аварійність ситуації полягала у тому, що водій автомобіля ВАЗ 2106 рухався в межах смуги руху мотоцикла, що було встановлено по розташуванню транспортних засобів на момент зіткнення. При цьому, незважаючи на те, що водій мотоцикла застосував екстрене гальмування, він здійснив фактично вимушений виїзд на смугу руху автомобіля, що за даних обставин від нього уже не залежало.

Колегія суддів вважає, що свідчення експерта ОСОБА_20 , в сукупності з аналізом проведених ним автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, є науково обґрунтовані, послідовні, узгоджені між собою в деталях і перебувають в об`єктивному взаємозв`язку з іншими доказами по справі. Тому, висновок суду першої інстанції про суперечливий характер вказаних експертиз та оцінка показань експерта ОСОБА_20 , як таких що не усунули сумнівів і суперечностей в експертних висновках, апеляційний суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Окрім цього, висновком транспортно-трасологічної експертизи № 3697 від 11.10.2017 року, яку проведено експертом Львівського НДІССЕ на виконання ухвали суду першої інстанції від 05.07.2017 року, визначено механізм зіткнення автомобіля ВАЗ-2106, р.н.з. НОМЕР_3 з мотоциклом Дніпро, р.н.з. НОМЕР_2 , який полягав у тому, що мотоцикл, до моменту зіткнення рухався в загальмованому стані зі своєї смуги руху на зустрічну під деяким гострим кутом до поздовжньої особової лінії дороги, а автомобіль ВАЗ-2106 в цей момент рухався із зустрічної для свого напрямку смуги рухи на свою теж під деяким гострим кутом до поздовжньої осьової лінії дороги. (т.1 а. п.180-191)

Також судовою автотехнічною експертизою № 3698 від 30.10.2017 року, проведеної експертом Львівського НДІССЕ на виконання ухвали суду першої інстанції від 05.07.2017 року, повністю підтверджено висновок експерта від 27.09.2016 року № 692/16-22 щодо наявності в діях водіях автомобіля ВАЗ-2106 ознак порушень Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору стали причиною настання дорожньо-транспортної пригоди. (т.2 а. п.201-203)

Мотиви, з яких суд першої інстанції поставив під сумнів результати вказаних експертиз (проведення двох експертиз замість одної, без виїзду експертів на місце ДТП, недостатня обґрунтованість) колегія суддів, за результатом дослідження їх в судовому засіданні апеляційної інстанції, вважає надуманими та безпідставними, оскільки вони проведені експертами вищого кваліфікаційного класу, із значним експертним стажем роботи, з повною детальною аргументацією відповідей на поставлені судом запитання та з обґрунтуванням методики проведення експертиз.

Що стосується показань свідка ОСОБА_14 , допитаного також судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Вказаний свідок у даному кримінальному провадженні приймав участь у проведенні додаткового огляду місця події 11 травня 2016 року, тобто через понад як два тижні після ДТП. Виходячи із змісту протоколу огляду місця події від 11 травня 2016 року, який досліджено судом апеляційної інстанції, процесуальний статус ОСОБА_14 при проведенні вказаної слідчої дії не визначений. (т.1 а. п.52-56)

Під час вказаного огляду місця події було проведено лише заміри для визначення радіусу заокруглення дороги, кута ухилу проїзної частини, місця та довжини осипу скла.

Зважаючи на характер відомостей, з метою отримання яких проводився цей огляд місця події, а також відсутність у протоколі інформації про статус ОСОБА_14 , твердження місцевого суду щодо його участі у цій слідчій дії в якості спеціаліста нічим не підтверджені.

Разом з тим, суд першої інстанції навів у вироку показання свідка ОСОБА_14 як категоричну оцінку невідповідності висновку експерта ОСОБА_19 обставинам ДТП та наявності порушень вимог ПДР України в діях водія мотоцикла потерпілого ОСОБА_11 ..

При цьому, суд не врахував, що такі свідчення є виключно його суб`єктивною оцінкою, оскільки носять характер суджень і припущень та нічим не підтверджені з технічної точки зору.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив, що був запрошений для надання консультації та проведення огляду місця події 11 травня 2016 року захисником обвинуваченого ОСОБА_9 . До того часу він жодного разу не приймав офіційно участі у проведенні слідчих дій. Копії документів по справі, зокрема висновку експерта, оцінку якого він надав у суді, йому показав захисник обвинуваченого. Вважає за можливе давати оцінку експертним висновкам, оскільки має значний досвід роботи викладачем у автошколі.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_14 не був наділений статусом спеціаліста під час проведення слідчої дії огляду місця події, як про це вказано у вироку місцевого суду, оскільки згідно протоколу цієї слідчої дії відповідні права та обов`язки, передбачені ст.71 КПК України, йому не роз`яснювались і в графі протоколу за участі спеціаліста його прізвище не зазначено. (т.1 а. п.52-56)

Попри це, суд першої інстанції визнав показання свідка ОСОБА_21 такими, що узгоджуються з протоколом огляду місця події від 23.04.2016 року, в якому він участі не приймав та висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 360/16-22 від 18.07.2016 року, про яку попередньо зазначив як про доказ наданий прокурором в обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду щодо оцінки показань свідка ОСОБА_14 , викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його свідчення носять характер суджень і є виключно його суб`єктивною оцінкою обставин ДТП, які не підтверджуються іншими доказами по справі.

Твердження, наведені у вироку суду, щодо відсутності у потерпілого ОСОБА_11 посвідчення водія відповідно категорії для керування мотоциклом і необхідності експертним шляхом встановити, як відсутність навиків керування мотоциклом могла вплинути на можливість реагувати водію мотоцикла під час ДТП, колегія суддів вважає необґрунтованими. Проведеними по справі експертизами стверджується, що у даній дорожній обстановці, при заданих слідством вихідних даних, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху водій мотоцикла ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.1.10, 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України і невідповідності цим приписам правил дорожнього руху не вбачалося. (т.1 а. п.69, 203)

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали кримінального провадження № 0000208 від 23.04.2016 року щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, містили достатньо доказів, зібраних органом досудового розслідування для розгляду їх по суті і не мали таких ознак суперечливості чи невідповідності обставинам справи, які б вимагали проведення повторних експертиз, висновки яких в подальшому місцевий суд визнав такими, що не усунули протиріч, розбіжностей та сумнівів у кримінальному провадженні і трактував їх на користь обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає колегії суддів підстави для висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка стверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в суді апеляційної інстанції пояснив, що 23 квітня 2016 близько 10 год. 30 хв. він рухався на мотоциклі по вулиці Садовського в с. Нагірянка, Чортківського району Тернопільської області, про своїй смузі руху. В місці, де ділянка дороги заокруглена помітив, що йому на зустріч, по його смузі рухається автомобіль ВАЗ, у зв`язку з чим він застосував екстрене гальмування і, намагаючись уникнути зіткнення, виїхав на зустрічну смугу руху, тобто смугу руху, по якій повинен був рухатись автомобіль. Проте, водій автомобіля ВАЗ помітивши його також повернувся на свою смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення.;

- висновками судової транспортно-трасологічної експертиза № 360/16-22 від 18.07.2016 року та судової автотехнічної експертизи від № 692/16-22 від 27.09.2016 року, аналіз яких наведено вище; (т.1 а. п.79-84, 65-69)

- показаннями експерта ОСОБА_19 , допитаного судом апеляційної інстанції, який підтвердив свої висновки щодо невідповідності дій обвинуваченого ОСОБА_9 вимогам Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, а також детально пояснив за яких обставин виникла аварійна обстановка, що пов`язана з діями водія автомобіля ВАЗ та ствердив про відсутність можливості у водія мотоцикла, за даних обставин, уникнути зіткнення;

- протоколом огляду місця події від 23 квітня 2016 року із схемою та фототаблицею до нього, яким зафіксовано вихідні дані, на підстав яких проводились автотехнічна та транспортно-трасологічна експертизи; (т.1 а. п.43-51)

- висновком судово-медичної експертизи № 192 від 09 липня 2016 року, яким тілесні ушкодження, отримані потерпілим ОСОБА_11 внаслідок ДТП діагностовані як тяжкі за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. (т.1 а. п.99-100)

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про невідповідність вказаного судово-медичного експертного висновків вимогам допустимості доказів, з мотивів отримання в позапроцесуальний спосіб медичної документації, яка була предметом дослідження, а також відсутності такої медичної документації в матеріалах провадження, є непереконливими.

Так, шляхом дослідження висновку судово-медичної експертизи № 192 від 09 липня 2016 року в порядку ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції встановленого, що медичну карту № 2101 стаціонарного хворого Чортківської ЦКРЛ, ВАІТ і травматологічного відділень, на ім`я ОСОБА_11 , 1984 р.н., та дві рентгенограми на його ім`я, разом із постановою про призначення експертизи представлено слідчим ОСОБА_18 .

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_11 підтвердив, що він не заперечував щодо надання таких документів слідчим для проведення експертизи.

Тому, підстав для визнання недопустимим доказом зазначено висновку судово-медичної експертизи колегія суддів не вбачає.

Таке рішення в повній мірі узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у провадженні № 51-218 кмо 19, відповідно до якого відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 цього Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів.

Апеляційний суд звертає увагу, що у силу ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим. При цьому, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження.

Надуманими є доводи сторони захисту про неправильно вручену підозру обвинуваченому ОСОБА_9 з тих мотивів, що цю дію повинен проводити виключно прокурор.

Згідно ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Що стосується тверджень адвоката ОСОБА_10 про призначення слідчого ОСОБА_18 у даному кримінальному провадженні неналежним суб`єктом, а також невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, про що він висловився в судових дебатах, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки обґрунтованих доводів з цього приводу захисник, як і суд першої інстанції у вироку, не навів.

Окрім того, з реєстру матеріалів досудового розслідування, який разом з обвинувальним актом направлено до суду першої інстанції, слідує, що рішення про призначення групи слідчих для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000208, до складу яких включено слідчого ОСОБА_18 , прийнято 23.04.2016 року заступником начальника СУ ГУНП в Тернопільській області, що узгоджується з вимогами ст.39 КПК України.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції необґрунтовано ухвалено виправдувальний вирок, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, яким ОСОБА_9 виправданий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що відповідно до ст.ст.409, 420 КПК України є підставою суду апеляційної інстанції для його скасування та ухвалення свого вироку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами і його дії слід кваліфікувати за ч.2 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження (в редакції від 24.09.2008 року)

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст.ст.50, 65-68 КК України враховує, характер вчиненого кримінального правопорушення особу обвинуваченого і приходить до переконання, що йому слід призначити покарання згідно санкції статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Тому, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою пенсійного віку, колегія суддів приходить до переконання про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_9 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж визначеного іспитового строку, встановленого у ст. 75 КК, який був би достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

з а с у д и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2021 року відносно ОСОБА_9 скасувати.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (в редакції від 24.09.2008 року) і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Застосувати до ОСОБА_9 положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На вирок може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді