Справа № 204/6034/16-к
Провадження № 1-кп/204/189/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

іншої особи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0001969 від 21 липня 2016 року, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Дніпропетровської області, Апостолівського району, селища Первомайське, громадянки України, українки, яка має середню освіту, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012)

ВСТАНОВИВ:
Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, маючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, визначивши майно раніше йому знайомої ОСОБА_10 як об`єкт свого злочинного посягання, у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, діючи умисно із корисливих мотивів і особистої зацікавленості, вступив в попередню злочину змову зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , розподіливши ролі кожного у вчиненні кримінального правопорушення.

Так особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, 09.10.2012, діючи згідно з відведеною йому роллю у вчиненні кримінального правопорушення, прибув у нотаріальну контору приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно із корисливих мотивів і особистої зацікавленості, з метою реалізації свого злочинного наміру, здійснив виклик нотаріуса для складання заповіту за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня 09.10.2012 за викликом особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 прибула за адресою: АДРЕСА_1 , де співучасник злочину ОСОБА_9 , діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, згідно з відведеною їй роллю у вчиненні кримінального правопорушення, скориставшись своїм похилим віком і частковою недієздатністю внаслідок перелому шийки стегна, умисно видала себе за раніше їй знайому ОСОБА_10 , висловивши нотаріусу бажання скласти заповіт на ім`я ОСОБА_12

09.10.2012 внаслідок злочинних дій співучасників злочину особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , було посвідчено заповіт ОСОБА_10 , підписаний співучасником злочину ОСОБА_9 , згідно з яким все майно потерпілої ОСОБА_10 , де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а саме: 19/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ринкова вартість якого згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №846-13 від 25.12.2013, складає 471097 гривень, та квартира АДРЕСА_4 , ринкова вартість якої згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №1895-13 від 11.11.2013, складає 55059 гривень, вона заповідає ОСОБА_12 .

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №62/04-282 від 20.08.2013, підпис від імені ОСОБА_10 та рукописний текст «Мною, ОСОБА_10 , текст заповіту прочитано вголос і власноруч підписано» і « ОСОБА_10 », в заповіті від 09.10.2012, виконано ОСОБА_9

28.05.2013 особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, не зупиняючись на досягнутому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, достовірно знаючи про смерть ОСОБА_10 , діючи умисно із корисливих мотивів і особистої зацікавленості з метою заволодіння чужим майном, прибув до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, де подав заяву та надав заповіт від імені ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_12 , посвідчений 09.10.2012 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , на підставі чого, того ж дня, тобто 28.05.2013 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області була оформлена спадкова справа № 213/2013 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10

13.08.2013 особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, достовірно знаючи про те, що слідчим відділенням Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування, розпочате за фактом замаху на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 шляхом обману (шахрайство), прибув до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, де подав заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна за заповітом ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_9 , діючи умисно з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, за попередньою змовою групою осіб, здійснила замах на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_10 , а саме: 19/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 471097 гривень, квартири АДРЕСА_4 , вартістю 55059 гривень, а всього на загальну суму 526156 гривень, що є особливо великим розміром.

ОСОБА_9 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 31.01.2017 обвинувачена ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 3 арк. кримінального провадження 47).

Інша особа ОСОБА_8 зазначила, що вона є рідною донькою обвинуваченої ОСОБА_9 , заперечила винуватість ОСОБА_9 та заявила про продовження розгляду кримінального провадження з метою реабілітації померлої ОСОБА_9 .

В судовому засідання ОСОБА_8 показала суду, що її рідний брат ОСОБА_12 почав спілкуватися з ОСОБА_13 , який попросив його узаконити будівлю і познайомив його зі своєю матір`ю ОСОБА_10 . Згодом ОСОБА_12 повідомив їй, що ОСОБА_14 помер. ОСОБА_12 почав часто заходити до ОСОБА_10 . Приблизно 7-9 квітня 2013 року на її телефон подзвонив ОСОБА_15 , сказав, що її викликають на допит. 18-20 травня 2013 року о 21:00 ОСОБА_12 прийшов додому, в руках у нього був бланк, сказав, що це заповіт ОСОБА_10 , який він знайшов у документах, які вона йому передала на зберігання. Заповіт вона не читала. На наступний день вона подзвонила донці і попросила розібратися в ситуації. Вона просила ОСОБА_12 викинути бланк заповіту, оскільки вона розуміла, що це якась помилка, звідки взявся цей заповіт вона не знає. ОСОБА_12 поїхав у нотаріальну контору №3, де нотаріус нічого йому не сказав, тому він поїхав в іншу нотаріальну контору, де йому сказали приймати спадщину і збирати документи. Брат забрав заповіт і подальша доля їй не відома. 13.08.2013 прийшов слідчий і сказав, щоб ОСОБА_9 написала заяву про припинення переслідування ОСОБА_12 . Пізніше вона подзвонила прокурору району ОСОБА_16 , який повідомив, що по заяві, яку написала ОСОБА_9 , вони проведуть експертизу і звинуватять у вбивстві ОСОБА_12 . Через деякий час ОСОБА_9 стало погано, викликали бригаду швидкої медичної допомоги, лікарі якої повідомили, що у неї стався інсульт, її паралізувало. Вони зверталися на телебачення, всюди скаржилися. Крім того посилалася на порушення досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , а саме посилалась на порушення проведення експертиз, оскільки для їх проведення були використані копії заповіту, проте в висновках експертизи зазначено, що досліджувався оригінал заповіту, крім того не було санкції слідчого судді на проведення даних експертиз. Також зазначила, що їй невідомо, який саме документ надав ОСОБА_6 для проведення експертизи. Вважає, що було порушено право на захист ОСОБА_9 , оскільки адвоката їй було призначено, але він не був присутній на процесуальних діях. Під час допиту лікаря-терапевта Світлицької, слідчий ОСОБА_17 вийшла за межі повноважень. Крім того посилалась на той факт, що неможливо було заволодіти чужим майном, а саме 19/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки ця частина нікому не належить, на підтвердження своїх слів просила долучити копію відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.04.2011 №4220. Вважає ОСОБА_9 невинуватою.

Захисник ОСОБА_7 підтримала позицію іншої особи - ОСОБА_8 , просила про продовження розгляду кримінального провадження з метою реабілітації померлої ОСОБА_9 . Також посилалась на відсутність умислу у ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що вона не могла рухатися, мала проблеми з рукою у зв`язку з чим самостійно підписувати не могла, а тому не усвідомлювала наслідків дій,

Вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012), підтверджується показаннями потерпілого, свідків, зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.

Допитаний у судовому засіданні у якості потерпілого ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_10 була його бабусею, з якою вони часто бачилися і яка жила з його братом ОСОБА_18 . Бабуся спілкувалася з іншими родичами по телефону, жили вони по пров.Калініна. У бабусі не було конфліктів з людьми, з його матір`ю вона не спілкувалася. Бабуся добре спілкувалася з братом ОСОБА_19 , він її слухався. Брат працював на будівництві, боргів не мав. У ОСОБА_10 було майно батька це будинок по АДРЕСА_3 та квартира у м.Верхівцеве на вул.Привокзальній, також були грошові вклади від батька. Про те, що існує заповіт він дізнався лише тоді, коли слідчий повідомив, що бабусю вбили, що стало відомо після СМЕ. Коли він побачив заповіт, то зрозумів, що почерк не його бабусі, оскільки добре знав його, що він і повідомив слідчому. Слідчий призначив почеркознавчу експертизу. Зазначив, що з ОСОБА_12 він був знайомий, оскільки той раніше спілкувався з його батьком, приходив до них у гості, іноді вони випивали. Також ОСОБА_12 після смерті батька приходив до бабусі, втерся до неї у довіру і запропонував допомогти узаконити сходову клітку, тому взяв у бабусі довіреність, але переоформити дім не міг. Бабуся давала ОСОБА_12 гроші у борг. ОСОБА_6 не казала йому, що у неї пропав паспорт, оскільки його взяв ОСОБА_12 начебто для оформлення документів по приміщенню. ОСОБА_12 всім розповідав, що він доглядає бабусю, розповсюджував чутки, що її онуки наркомани. ОСОБА_9 ні він, ні ОСОБА_6 особисто не знали. У жовтні 2012 року бабуся іноді їздила у м.Верхівцеве, оскільки там у неї були близькі подруги, а в м.Дніпрі, де вона постійно проживала останній час, були лише знайомі, близьких подруг не було. Зі здоров`ям у бабусі все було добре, у неї не було захворювань, вона самостійно ходила на базар, носила сумки. Права рука у неї функціонувала і вона могла нею писати. Слідчий робив запити у лікарні про стан здоров`я ОСОБА_10 . Повідомив, що підозрював брата у вбивстві бабусі, який навіть почав заїкатися, коли дізнався про її смерть, хоча йому було відомо, що у брата були проблеми з промовою, оскільки він і до цього заїкався. Зазначив, що йому невідомо, чи була бабуся у ОСОБА_12 вдома. ОСОБА_12 після смерті бабусі він побачив у суді, оскільки до цього ОСОБА_12 від зустрічей ухилявся. Хто передав зразки почерку він не пам`ятає. Зазначив, що йому нанесена моральна шкода, він втратив близьку людину, про матеріальну шкоду він не думає. Цивільний позов є у справі про вбивство ОСОБА_10 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала суду, що вона працює приватним нотаріусом в м.Дніпрі, по вул.Антоновича. Восени, 09 жовтня 2012 року до неї, як до нотаріуса, звернувся раніше не знайомий їй чоловік ОСОБА_12 . Сказав, що є літня жінка, яка не може прийти сама до нотаріуса за станом здоров`я, у неї щось з ногою, жінка хоче скласти заповіт. Зазначив, що жінка проживає у нього вдома. ОСОБА_12 оформив виклик, про що вона записала в книзі викликів. Після цього вона разом з ОСОБА_12 пішла до нього додому, а саме: АДРЕСА_1 . Прийшовши за вказаною адресою, вона побачила літню жінку, яку до цього не знала, яка їй розповіла, що бажає скласти заповіт на ОСОБА_12 , назвалася ОСОБА_20 , надала свій паспорт. Встановила особу жінки за паспортом, ОСОБА_10 назвала їй свої данні, які повністю збігалися з паспортом, встановила її намір на складання заповіту. Вони спілкувалися з ОСОБА_10 , вона була адекватна, розуміла, що вона нотаріус. ОСОБА_10 розповідала їй, що вона лежала в лікарні, у неї щось з ногою, їй потрібна стороння допомога, тому вона проживає на даний час у ОСОБА_12 . Вона спитала у ОСОБА_10 , чи є у неї інші родичі, на що та відповіла, що є онуки, але оскільки саме ОСОБА_12 їй допомагає, вона хоче, щоб все залишилось йому. Зазначила, що вона не пам`ятає, чи питала вона чи ні про родинний зв`язок між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , але ОСОБА_12 називав ОСОБА_10 «тітка Юля». Поспілкувавшись з ОСОБА_10 , вони домовились, що вона підготує проєкт документу і повернеться вже з документом, який ОСОБА_10 вже підпише. В той же день вона склала проєкт і повернулась за вищевказаною адресою. ОСОБА_10 прочитала заповіт, підтвердила свій намір скласти заповіт саме того змісту, з якого вбачається, що ОСОБА_10 все своє майно заповідає ОСОБА_12 і підписала заповіт. Під час спілкування з ОСОБА_10 і підписання заповіту вони були самі, ОСОБА_12 виходив з кімнати, в квартирі сторонніх не було. Зазначила, що ніяких документів на майно не було надано, оскільки для того щоб скласти заповіт не обов`язково пред`являти документи на заповідне майно. Вона залишила заповіт ОСОБА_10 . За її послуги сплачував ОСОБА_12 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала суду, що вона працює нотаріусом в Державній нотаріальній конторі м.Верхньодніпровську. В кінці липня 2013 року до неї звернувся раніше невідомий їй громадянин ОСОБА_12 , який хотів вступити в спадщину. ОСОБА_12 приніс заповіт, оригінал свідоцтва о смерті, написав заяву. Вона встановлювала родинні зв`язки, питала у ОСОБА_12 , чи є він родичем померлої, він повідомив, що це його тітка, і так зазначив в своїй письмовій заяві. Також вона питала, чи є родичі з обов`язковою часткою в спадщині, ОСОБА_12 повідомив, що немає. Після цього, вона перевірила чи відкрита спадкова справа, також перевірила, чи зареєстрований заповіт. Заповіт був складений у м.Дніпрі, на бланку, посвідчений нотаріально, внесений у реєстр. На підставі цього вона відкрила спадкову справу. Процедура тривала приблизно 20 хвилин, ОСОБА_12 чекав в коридорі. Приблизно через два тижні ОСОБА_12 знову звернувся до неї, сказав, що хоче відмовитись від спадщини. Чому саме хоче відмовитись він їй не повідомляв, про кримінальну справу не сказав. Вона дала йому бланк заяви, він написав заяву про відмову від спадщини. Вона зробила копію заповіту, а оригінал заповіту повернула ОСОБА_12 . Через деякий час у неї в Державній нотаріальній конторі м.Верхньодніпровську онуки ОСОБА_10 оформили спадщину.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала суду, що вона працювала завідувачкою в терапевтичному відділенні лікарні «Дніпровська клінічна лікарня». ОСОБА_9 особисто не знала, вона була пацієнтом лікарні, амбулаторна карта була оформлена. Згідно з записами з карти до неї додому ходив лікар і оглядав її. Пам`ятає її, оскільки давала відповіді на запити поліції. Як вона пам`ятає, ОСОБА_9 не могла пересуватися самостійно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала суду, що вона працює дільничним лікарем. Вона приходила до ОСОБА_9 додому на вул.Шмідта, проводила огляди. ОСОБА_9 була лежача, чи могла вона рухатись не знає. У неї був встановлений діагноз ішемічна хвороба серця. К ОСОБА_9 крім неї ходили і інші лікарі, оскільки не було закріплено певного лікаря на цій дільниці. Також вона пам`ятає, що були запити з поліції відносно того, який стан здоров`я ОСОБА_9 , чи може вона відвідувати суд.

Від допиту інших свідків сторона обвинувачення та сторона захисту відмовилися, у зв`язку з чим допит інших свідків не проводився та був виключений судом з обсягу доказів, що підлягають дослідженню.

Винуватість ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012), підтверджується також наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:

-копією висновку експерта №62/04-219 від 16.07.2013, відповідно до якого при порівнянні рукописних текстів, які досліджуються: «Мною, ОСОБА_10 , текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і « ОСОБА_10 », в дослідному документі, зі зразками почерку ОСОБА_10 , встановлені розбіжності за загальними ознаками: виробленістю, координацією рухів, темпом письма, нахилом і т.п., а також за комплексом окремих ознак. Вище перелічені розбіжні загальні та окремі ознаки суттєві, стійкі, у своїй сукупності індивідуальні, та достатні для категорично негативного висновку про те, що рукописні тексти: «Мною, ОСОБА_10 , текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і « ОСОБА_10 », в заповіті від 09.10.2012, виконані не ОСОБА_10 , а іншою особою (том 1 арк. кримінального провадження 9-14);

-копією висновку експерта №62/04-282 від 20.08.2013, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_10 та рукописний текст «Мною, ОСОБА_10 , текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і « ОСОБА_10 », в дослідному документі, зі зразками почерку ОСОБА_10 , в заповіті від 09.10.2012, виконані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 арк. кримінального провадження 17-22);

-копією заповіту від 09.10.2012, зареєстрованого в реєстрі за №928, з якого вбачається, що ОСОБА_10 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день їй смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_12 . Заповіт підписано ОСОБА_10 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (том 1 арк. кримінального провадження 27);

-копією протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.07.2013, з якого вбачається, що в приміщенні Державної нотаріальної контори м.Верхньодніпровськ вул.Дніпровська, буд.56, за участі свідка ОСОБА_21 , у присутності понятих було проведено пред`явлення для впізнання наступних прошитих та скріплених печаткою «для пакетів» фотознімків громадян за фотознімками. Перед пред`явленням особи для впізнання у свідка попередньо з`ясовано, чи може впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. На що ОСОБА_21 відповіла, що зможе. На запитання, чи впізнає вона когось з осіб, зображених на фотознімках, свідок ОСОБА_21 заявила, що на пред`явлених їй фотографіях під №3 вона впізнає чоловіка ОСОБА_12 , який 28.05.2013 з`явився в нотаріальну контору м.Верхньодніпровськ і подав заяву на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при собі мав належні документи (том 1 арк. кримінального провадження 30-31);

-копією спадкової справи №213/2013 від 05.04.2013 відносно ОСОБА_10 , в якій міститься заява ОСОБА_12 від 28.05.2013, з якої вбачається, що він приймає спадщину і просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_10 (а.с.35-49);

-копією протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення 26.07.2013, згідно з яким ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 , який 28.05.2013 маючи намір на заволодіння чужим майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , подав до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області сфальсифікований заповіт від імені ОСОБА_10 на своє ім`я, на підставі чого була відкрита спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_10 (том 1 арк. кримінального провадження 73);

-копією висновку судової оціночно-технічної експертизи №1846-13 від 25.12.2013, відповідно до якого, ринкова вартість 19/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_3 складає на час проведення експертних досліджень 471097 грн. До висновку додано фототаблиці (том 1 арк. кримінального провадження 113-118);

-копією протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.08.2013, з якого вбачається, що слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУВС України в Дніпропетровській області у період часу з 14:30 до 15:25 у приміщенні Управління пенсійного фонду в Кіровському районі м.Дніпропетровська, розташованому за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Набережна В.І.Леніна, буд.17, у присутності ОСОБА_24 , за участі понятих, на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2013 про тимчасовий доступ до речей і документів ознайомився із пенсійною справою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , № НОМЕР_2 надана головним спеціалістом юрисконсультом юридичного відділу ОСОБА_24 . При ознайомленні зі змістом документів встановлено пенсійну справу №125617 на ім`я ОСОБА_9 , на 58 аркушах, на час проведення виїмки не підшита та не пронумерована, яка була вилучена (том 1 арк. кримінального провадження 119-121);

-копією протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.07.2013, з якого вбачається, що в приміщенні службового кабінету №15 Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за участі ОСОБА_11 , у присутності понятих було проведено пред`явлення для впізнання наступних прошитих та скріплених печаткою «для пакетів» фотознімків громадян за фотознімками. Перед пред`явленням особи для впізнання у свідка попередньо з`ясовано, чи може впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. На що ОСОБА_11 відповіла, що з певною впевненістю вказати особу вона не зможе у зв`язку з тим, що бачила особу лише протягом одного дня, але впізнає особу на фотознімку під №3, оскільки схожа фотокартка на заповідача, ксерокопія якої знаходиться на зберіганні разом з другим екземпляром заповіту, який вилучений. Особа на фотокартці під №3 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1 арк. кримінального провадження 123-125);

-копією висновку судової будівельно-технічної експертизи №1895-13 від 11.11.2013, відповідно до якого, ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 станом на листопад 2013 року складає: 55059 грн. До висновку додано фототаблиці (том 1 арк. кримінального провадження 131-140);

-копією протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10.09.2013, з якого вбачається, що слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУВС України в Дніпропетровській області у період часу з 10:30 до 11:05 у приміщенні Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області м.Верхньодніпровськ, вул.Дніпровська, буд.56, у присутності ОСОБА_24 , за участі понятих, на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.09.2013 про тимчасовий доступ до речей і документів ознайомився із спадковою справою №213/2013 від 28.05.2013, в якій знаходиться перший примірник заповіту від імені ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_11 09.10.2012. При ознайомленні зі змістом документів встановлено спадкову справу №213/2013 від 28.05.2013 на 19 аркушах, в підшитому та пронумерованому вигляді, окремого опису документів не має. В спадковій справі на дев`ятій сторінці міститься ксерокопія заповіту ОСОБА_10 від 09.10.2012 на ім`я ОСОБА_12 , завірена мокрою печаткою Міністерства Юстиції України. На час вилучення спадкової справи №213/2013 від 28.05.2013 оригінал заповіту від імені ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_12 від 09.10.2012 відсутній. Спадкова (том 1 арк. кримінального провадження 119-121).

Інші досліджені судом документи з матеріалів провадження (постанови слідчих, супровідні листи, листи та інші), не дозволяють суду встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, зокрема, не підтверджують і не спростовують винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 в інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

В частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012) колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012, яка діяла на момент вчинення злочину) відповідальність наступає зокрема за підроблення офіційного документа, який посвідчується приватним нотаріусом, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою за попередньою змовою групою осіб.

Під підробленням документа потрібно розуміти як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткову фальсифікацію змісту справжнього документа. В останньому випадку (так звана переробка) перекручення істини відбувається шляхом внесення у документ неправдивих відомостей (виправлення, внесення фіктивних записів, знищення частини тексту, витравлення, підчистка, змивання, підробка підпису, переклеювання фотографій, проставлення на документі відбитка підробленої печатки тощо).

У примітці до ст. 358 КК визначено, що під офіційним документом у цій статті та ст.ст.357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Аналізуючи дану норму, суд приходить до висновку, що заповіт від 09.10.2012, зареєстрований в реєстрі за №928, копія якого досліджена в судовому засіданні, є офіційним документом, оскільки він містить інформацію, яка підтверджує певні події, які здатні спричинити наслідки правового характеру (передача права власності на майно ОСОБА_12 ), який був посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_11 в межах її компетенції.

З зазначених вище у мотивувальній частині вироку доказів, досліджених судом, а саме копією висновку експерта №62/04-282 від 20.08.2013, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_10 та рукописний текст «Мною, ОСОБА_10 , текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і « ОСОБА_10 », в дослідному документі, зі зразками почерку ОСОБА_10 , в заповіті від 09.10.2012, виконані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , показами свідка ОСОБА_11 (в частині того, що саме ОСОБА_12 привів її до жінки, яка запевнила її, що вона ОСОБА_10 і поставила підпис на заповіті) у сукупності доводять, що ОСОБА_9 за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, достовірно розуміючи, що вона не є ОСОБА_10 , використовуючи її паспорт, внесла неправдиві відомості до офіційного документу, який посвідчується приватним нотаріусом -заповіту.

В частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.4 ст.190 КК України колегія суддів зазначає наступне.

У диспозиції частини першої статті 190 КК України міститься визначення шахрайства як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Частиною четвертою цієї ж норми передбачено відповідальність за шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

В постанові Верховного Суду від 07.02.2019 зазначено, що висновки Верховного Суду України, викладені постанові № 10 від 06.11.2009, було зроблено на підставі узагальнення судової практики у типових (переважній більшості) справ про шахрайство. Якщо спосіб обману та заволодіння майном не є типовим, це не виключає злочинності цього діяння, яке прямо передбачене у кримінальному законі.

Крім того, слід зауважити, що, розглядаючи також «нетипову» справу про вчинення шахрайства, Верховний Суд України у свої постанові від 24 листопада 2016 року (справа №5-250кс(15)16) висловив правову позицію що «до суб`єктів обману при вчиненні шахрайства належать не лише власники, а й інші особи, уповноважені на вчинення юридично значущих дій стосовно майна. Введення таких осіб в оману дає підстави говорити про опосередковане вчинення шахрайства. Оскільки стаття 190 КК України не вимагає, щоб особа, яка вводиться в оману при вчиненні шахрайства, і потерпілий від цього злочину (тобто той, кому заподіюється майнова шкода) збігались».

Крім того, з висновку, викладеного у Постанові ВС від 18 листопада 2020 року у справі №591/1578/17 вбачається, що усвідомлення винуватим ознак конкретного потерпілого, кому саме належить чуже для нього майно та на яких підставах, заволодіває він майном (правом на майно) ввівши в оману (обманувши) власника предмета злочину чи іншу особу, в фактичному володінні якої знаходиться предмет злочину, не є обов`язковим для встановлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Необхідним і достатнім для кримінальної відповідальності є усвідомлення суб`єктом злочину того, що предмет злочину є для нього чужим. Виходячи з наявності органічного зв`язку між об`єктивними ознаками, психічне ставлення до яких визначено змістом цієї кримінально-правової норми, свідчить, що кримінальна відповідальність за шахрайство не пов`язана з встановленням ознак конкретного потерпілого, а конкретизує ознаки предмету злочину стосовно належності предмету злочину (майна чи права на майно) іншій особі.

З досліджених судом доказів, а саме копії висновку експерта №62/04-282 від 20.08.2013, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_10 та рукописний текст «Мною, ОСОБА_10 , текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» і « ОСОБА_10 », в дослідному документі, зі зразками почерку ОСОБА_10 , в заповіті від 09.10.2012, виконані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сукупності доводять, що ОСОБА_9 за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, достовірно розуміючи, що вона не є ОСОБА_10 , використовуючи її паспорт, внесла неправдиві відомості до офіційного документу, який посвідчується приватним нотаріусом -заповіту.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_9 згідно досліджених вище судом доказів, за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, достовірно розуміючи, що вона не є ОСОБА_10 , використовуючи її паспорт, внесла неправдиві відомості до офіційного документу, який посвідчується приватним нотаріусом заповіту, а отже усвідомлювала, що предмет злочину, а саме майно, яке на той час належало ОСОБА_10 є для неї чужим, тому в її діях присутній прямий умисел на заволодіння в подальшому чужим майном шляхом обману та вона вчинила усі необхідні та обов`язкові дії об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, проте заволодіння чужим майном не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Посилання захисника ОСОБА_7 про відсутність умислу у ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що вона не могла рухатися, мала проблеми з рукою і не могла підписувати, та не усвідомлювала наслідків дій, колегія суддів не бере до уваги у зв`язку з наступним.

З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що коли вона прийшла за викликом за адресою: АДРЕСА_1 , вона побачила літню жінку, яка назвалася ОСОБА_10 та повідомила, що бажає скласти заповіт на ОСОБА_12 , надала свій паспорт. ОСОБА_11 встановила особу жінки за паспортом, ОСОБА_10 назвала їй свої данні, які повністю збігалися з паспортом, встановила її намір на складання заповіту. Вони спілкувалися з ОСОБА_10 , вона була адекватна, розуміла, що ОСОБА_11 - нотаріус. Поспілкувавшись з ОСОБА_10 , вони домовились, що вона підготує проєкт документу і повернеться вже з документом, який ОСОБА_10 підпише. В той же день вона склала проєкт і повернулась за вищевказаною адресою. ОСОБА_10 прочитала заповіт, підтвердила свій намір скласти заповіт саме того змісту, з якого вбачається, що ОСОБА_10 все своє майно заповідає ОСОБА_12 і підписала заповіт.

Таким чином, з огляду на такі показання нотаріуса, ОСОБА_9 розуміла, який саме документ нею підписується та наслідки таких дій, вона безпосередньо спілкувалася з нотаріусом, заявила про намір скласти заповіт, тому вона мала усвідомлювати суспільно небезпечний характер своєї дії, передбачати її суспільно небезпечні наслідки, а саме факт того, що чуже майно, яке на той час належало ОСОБА_10 , завдяки підписаному нею заповіту, перейде її сину ОСОБА_12 . При цьому, наведена адвокатом обставина, що ОСОБА_9 не могла рухатися, не вказує на відсутність в її діях умислу, оскільки вона вчинила всі дії, які були необхідні для заволодіння чужим майном шляхом обману.

В частині посилань ОСОБА_8 про порушення проведення експертиз, оскільки для їх проведення було використано копію заповіту, а в висновках зазначено, що досліджувався оригінал заповіту, та що експертизи було проведено без санкції слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до копії висновку експерта №62/04-219 від 16.07.2013 (том 1 арк. кримінального провадження 9-14), дослідженого судом, вбачається, що для дослідження був наданий заповіт від 09.10.2012, який був запакований у прозорий полімерний пакет блакитного кольору, прямокутної форми, розміром 500х528 мм. Горловина пакета перев`язана ниткою світло-коричневого кольору, до кінців якої прикріплена, за допомогою клею, паперова бірка розміром 103х150 мм. На одній із сторін бірки є рукописний текст «Вилучено 08.07.2013 за адресою АДРЕСА_2 , у ОСОБА_11 «заповіт від імені ОСОБА_10 від 09.10.2012 року; 1. ОСОБА_25 (підпис), 2. ОСОБА_26 (підпис), 3. ОСОБА_11 (підпис); слідчий СВ РВ (підпис) ОСОБА_17 ».

З копії висновку експерта №62/04-282 від 20.08.2013 (том 1 арк. кримінального провадження 17-22), вбачається, що на дослідження було надано висновок експерта №62/04-219 від 16.07.2013 та порівняльні зразки, а саме: «Пенсійна справа №125617 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучена 05.08.2013, 1. (підпис), 2. (підпис), 3. ОСОБА_24 (підпис); слідчий СВ РВ (підпис) ОСОБА_17 ».

Як вбачається з дослідженої судом копії заповіту від 09.10.2012 (том 1 арк. кримінального провадження 27), «Заповіт підписано в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , а другий видається заповідачу». Зазначене повністю підтверджується показами ОСОБА_11 , наданими нею у судовому засіданні, в частині того, що заповіт було підписано ОСОБА_10 в двох примірниках, один з яких вона віддала ОСОБА_10 один залишила на зберігання в справі.

Клопотань про допит експертів в судовому засіданні від учасників процесу не надходило.

Враховуючи вищевикладене, у суду немає підстав ставити під сумнів зазначені висновки експертів.

Таким чином, судом встановлено, що на дослідження експерту було надано саме оригінал заповіту, як зазначено в копії висновку експерта №62/04-219 від 16.07.2013, який був на зберіганні у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , яка його посвідчувала, та який був вилучений 08.07.2013. З огляду на наведене, суд робить висновок, що дослідженими доказами, позиція ОСОБА_8 щодо проведення експертизи за копією заповіту спростовується.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_8 що експертизи було проведено без санкції слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.242 КПК України (в редакції від 15.08.2012 яка діяла на момент проведення досудового розслідування кримінального провадження) експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

З зазначеної норми вбачається, що для проведення експертизи не потрібна ухвала слідчого судді, а проведення експертизи можливе за зверненням сторони кримінального провадження, в даному випадку за зверненням слідчого СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, згідно постанови про призначення судово-почеркознавчої експертизи від 11.07.2013 (том 1 арк. кримінального провадження 7) та постанови про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 26.07.2013 (том 1 арк. кримінального провадження 15).

Колегія суддів відкидає посилання ОСОБА_8 , в частині порушення права на захист ОСОБА_9 , оскільки, згідно з копією постанови слідчого СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 03.12.2013 (том 1 арк. кримінального провадження 158), ОСОБА_9 було призначено адвоката. Згідно з доручення Дніпропетровського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (том 1 арк. кримінального провадження 159) ОСОБА_9 було надано адвоката - ОСОБА_27 , за участі якої було повідомлено ОСОБА_9 про підозру. Проведення будь-яких слідчих дій за участі ОСОБА_9 матеріали кримінального провадження не містять.

Колегія суддів також надає оцінку посилань ОСОБА_8 в частині того, що неможливо заволодіти чужим майном, а саме 19/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки ця частина нікому не належить.

Судом, за клопотанням ОСОБА_8 було долучено та досліджено копію відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.04.2011 №4220 (том 5 арк. кримінального провадження 50), з якої вбачається, що видана вона ОСОБА_6 та підтверджує виключно неможливість надання витягу з Реєстру прав власності для продажу 19/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі цього документу не можна підтвердити чи спростувати вину обвинуваченої ОСОБА_9 і наявність умислу, а тому цей доказ судом відкидається

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_9 своїми умисними діями, що виразилися у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_9 своїми умисними діями, що виразилися у підроблені офіційного документу який посвідчується приватним нотаріусом, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012, яка діяла на момент вчинення злочину).

Разом з тим, згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 31.01.2017, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 85 років в м.Дніпро (том 3 арк. кримінального провадження 47).

Донька обвинуваченої ОСОБА_9 ОСОБА_8 клопотала про продовження кримінального провадження відносно її матері для її реабілітації та прийняття рішення в тому числі про звільнення її від кримінальної відповідальності по реабілітуючим обставинам та відсутністю в її діях вини.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі смерті підозрюваного, обвинуваченого, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, тому смерть особи позбавляє сенсу подальше провадження щодо можливо вчиненого нею кримінального правопорушення. Померла особа не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, тому смерть особи, яка підозрюється, обвинувачується в учиненні кримінального правопорушення, виключає постановку питання про її кримінальну відповідальність. Це відповідає вимогам ст.61 Конституції України, згідно з якою юридична відповідальність особи має індивідуальний (особистий) характер. Єдиним винятком із такої ситуації є випадок, коли провадження необхідне для реабілітації померлого.

З позиції КПК України, реабілітація померлого це можливість доведення невинуватості померлого в учиненні кримінального правопорушення шляхом продовження кримінального провадження щодо нього після його смерті, що здійснюється за ініціативи інших осіб.

Закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України належить до нереабілітуючих підстав, тобто означає, що відносно особи зібрано достатньо доказів, які підтверджують вчинення нею діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, однак в силу певних обставин подальше провадження виключається. Враховуючи цю обставину, можливість продовження кримінального провадження щодо померлого є позитивним явищем, оскільки дає шанс на встановлення істини в провадженні - винуватості або невинуватості цієї особи.

Таким чином, враховуючи, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень повністю доведена під час судового розгляду, підстави для реабілітації померлої ОСОБА_9 , що передбачають ухвалення відносно неї виправдувального вироку - відсутні.

Однак, смерть обвинуваченої ОСОБА_9 є підставою для закриття кримінального провадження, передбаченою п.5 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта.

У зв`язку з виділенням матеріалів стосовно ОСОБА_12 06.04.2013 в окреме провадження та у зв`язку зі смертю обвинуваченої ОСОБА_9 , частину судових витрат, які б підлягали стягненню з неї (1/2 частка з усіх загальних розмірів зазначених далі витрат), а саме, за проведення експертизи Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром у розмірі 733 грн. 50 коп; на проведення експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичним центром в розмірі 1223 грн. 60 коп; за актом №1845-13 здачі-приймання висновку судового експерта витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні у сумі 3680 грн. 00 коп; за актом №1895-13 за висновком експерта в розмірі 1958 грн. 40 коп. - слід віднести на рахунок держави.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.284, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012), а кримінальне провадження №0001969 від 21 липня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 21.09.2012), закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченої ОСОБА_9 .

У зв`язку зі смертю обвинуваченої ОСОБА_9 , частину судових витрат, які б підлягали стягненню з неї (1/2 частка з усіх загальних розмірів зазначених далі витрат), а саме, за проведення експертизи Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром у розмірі 733 (сімсот тридцять три) гривні 50 (п`ятдесят) копійок; на проведення експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичним центром в розмірі 1223 (одна тисяча двісті двадцять три) гривні 60 (шістдесят) копійок; за актом №1845-13 здачі-приймання висновку судового експерта витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні у сумі 3680 (три тисячі шістсот вісімдесят) гривень; за актом №1895-13 за висновком експерта в розмірі 1958 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок - слід віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня оголошення вироку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору. Учасники провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3