ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000296 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Буківка, Чернівецького району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
КП №11-кп/822/436/21 р. Головуючий у І інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_1
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту його затримання після звернення даного вироку до виконання.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 5 720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень 75 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду пов`язану з лікуванням та стійкою втратою працездатності в розмірі 80467 (вісімдесят тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 67 копійок та моральну шкоду в розмірі 4 023 (чотири тисячі двадцять три) гривні 38 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Прийнято відмову ОСОБА_8 від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди та закрито провадження у справі у цій частині.
Вирішено долю речових доказів.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, 28 вересня 2020 року приблизно о 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (3,48 проміле), керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби автодорогою М-19, сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці- Тереблече», в межах населеного пункту с. Тарашани Глибоцького району Чернівецької області, зі сторони с. Опришен Глибоцького району в напрямку м. Чернівці із перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкістю - 50 км/год.

Наближаючись до наявного на даній ділянці дороги дорожнього вказівника 5.52 ПДР (попередній покажчик напрямку «Валя Кузьміна») не дотримався безпечної дистанції, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-21063» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , що рухався попереду в попутному напрямку, з подальшим перекиданням останнього в кювет, вправо відносно його напрямку руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ-21063» ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 134 мд від 04 березня 2021 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден в ділянці лівої кисті; забійно-рваних ран правої вушної раковини та правої щоки, лівої вушної раковини; струсу головного мозку; перелому нижньої щелепи справа; ураження лицевого нерва; перелому-вивиху зуба другого шийного хребця з деформацією спинного мозку на даному рівні, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.

Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 13.1 та 12.4, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), та 12.2, які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року та ведених в дію з 01 січня 2002 року, які вимагають від водія:

- п. 12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.;

- п. 13.1. водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

-п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 2.9. водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п. 12.2. у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та звільнити його від відбуття покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України призначити покарання у виді 2 років з іспитовим строком, з позбавленням права керувати транспортним засобами строком на 1 рік.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що він повністю визнав себе винним у скоєному кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, являється інвалідом 1-ої групи, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду, останній не має претензій до нього.

Вважає, що вищевикладені обставини свідчать про те, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, і не оспорюються апелянтом.

Стосовно можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінальних покарань», передбачено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на два роки, суд, хоча й послався на обставини провадження, відомості щодо особи обвинуваченого та наявність обставин, які пом`якшують йому покарання, однак врахував їх не в повній мірі.

Колегією суддів, при дослідженні матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та є необережним.

Разом з тим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, потерпілий будь-яких претензій немає та просив суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 130), являється інвалідом І-ої групи, визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину.

Як вбачається з постанови Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2019 року справа № 166/1065/18 (провадження № 51-3392 км19) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обставини кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачений усвідомив сутність вчиненого ним кримінального правопорушення, розкаявся у його вчиненні, у ході досудового розслідування та судового розгляду забезпечив свою належну процесуальну поведінку, приніс вибачення потерпілому, щиро покаявся у вчиненому, у добровільному порядку відшкодував завдану потерпілому шкоду, що у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що каяття обвинуваченого є щирим і відображає його внутрішнє ставлення до вчиненого злочину та його наслідків.

Апеляційним судом встановлено і те, що потерпілий ОСОБА_8 в суді першої інстанції вказав, що не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру, моральну шкоду обвинуваченим йому відшкодовано, а тому він відмовляється від позову в частині стягнення моральної шкоди із обвинуваченого. Просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Враховуючи вищезазначені обставини справи, відомості про особу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку та буде достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, довів своє виправлення. Саме такий захід примусу, на думку апеляційного суду, відповідатиме меті покарання, буде співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

У справі "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 року Європейський суд з прав людини встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи».

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ відсутність адекватної медичної допомоги під час тримання під вартою та можливість такого тримання з огляду на стан здоров`я заявника свідчить про порушення статей Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки, така особа фактично піддається катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню («Єрмоленко проти України», «Ільхан проти Турції», «Аертс проти Бельгії», «Кудла проти Польщі», «Мельник проти України», «Яковенко проти України», «Похлєбін проти України», «Пєтухов проти України», «Логвіненко проти України», «Салахов та Іслямова проти України», тощо).

Враховуючи те, що у даному випадку, судом першої інстанції не надано належної оцінки окремим відомостям стосовно особи обвинуваченого, зокрема те, що він являється інвалідом І-ої групи (т. 3 а.п. 128-129) та не в змозі самостійно пересуватись без вилиць, потребує проходження курсу реабілітації кожні 3 місяці, колегія суддів приходить до висновку, про те, що утримання ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі може становити "особистий і надмірний тягар для особи» та призвести до серйозного погіршення здоров`я останнього чи інших тяжких наслідків, що дає підстави для застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів також враховує роз`яснення, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, згідно яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України вирок суду підлягає зміні, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів Чернівецького апеляційного суду з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовільнити.
Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року, щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
1.періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2.повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
3.не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом." Головуючий, суддя _______________ ОСОБА_1 (посада) (підпис) (ПІБ)

03.12.2021 року
(дата засвідчення) копії