Справа № 462/3355/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/686/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 червня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
встановила:
цією ухвалою повернуто прокурору обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000049 від 25 березня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого у великих розмірах.
Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що формулювання обвинувачення викладено не чітко та не конкретно, а саме: виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення не дає можливості однозначно стверджувати, які ж саме дії ставляться обвинуваченому ОСОБА_7 у вину. В обвинувальному акті жодним чином не зазначено, в чому полягала об`єктивна сторона такої дії як заволодіння майном. Натомість, така ознака має місце тоді, коли особа обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб.
Так, при викладені фактичних обставин справи, окрім іншого, також зазначено, що ОСОБА_7 в силу закріплених службових обов`язків на займаній посаді, мав забезпечити проведення належного вхідного контролю якості та комплектності поставленої продукції згідно умов договору в порядку, визначеному відомчими нормативними документами. Разом з тим, ОСОБА_7 при надходженні 13 березня 2020 року на склад депо кришок циліндра, діючи умисно, з метою подальшої заміни вищевказаного товару, не провів вхідний контроль, згідно з вимогами нормативних документів. Внаслідок таких умисних дій, виробничим підрозділом "Локомотивне депо Львів-Захід" РФ "Львівська залізниця" 13 березня 2020 року були прийняті кришки циліндра, які мали явні, візуальні недоліки та зміни маркування і приховані недоліки. Втрата активів внаслідок придбання майна, використання якого за призначенням неможливо на суму 552 720 грн.
Разом з тим, при формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді головного інженера ВП "Локомотивне депо Львів-Захід" РФ "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном підприємства, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою приховання подальшої заміни товару, який прийнятий згідно актів приймання-передачі №6, №7 від 17 лютого 2020 року, а саме: кришок циліндра в кількості 7 одиниць, на кришки циліндра, які мали явні, візуально видимі ознаки попереднього використання та зміни маркування і приховані недоліки, що унеможливлювало їх використання за призначенням, достовірно знаючи про якість кришок, які були поставлені відповідно до вимоги №66 від 13 березня 2020 року на СП "Локомотивне депо Львів-Захід" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця", заволодів шляхом зловживання службовим становищем майном РФ "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на суму 552 720 грн., що є великим розміром. Тобто, викладаючи фактичні обставини та формулюючи обвинувачення, органом досудового слідства зазначено, що ОСОБА_7 заволодів шляхом зловживання службовим становищем майном РФ "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на суму 552 720 грн., проте, не вказавши в обвинувальному акті, яким чином заволодів майном, зазначивши лише, що він не провів вхідний контроль, внаслідок чого, були прийняті кришки циліндра, які мали недоліки, що унеможливило їх використання, що призвело до втрати активів РФ "Львівська залізниця"на суму 552 720 грн.
В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчими та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2021 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000049 від 25 березня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України та скерувати матеріали кримінального провадження до Залізничного районного суду м. Львова для організації розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, виступ представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , який поклався на розсуд суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_10 про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті даної норми закону, має відображатись в обвинувальному акті відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин справи полягає у формулюванні фактичного складу діяння.
Формулювання обвинувачення, згідно доктрини права, є словесним посиланням на кримінально-правові норми формули кваліфікації, що відображає норми закону, в яких встановлена відповідальність за вчинене посягання та повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки та інші дані, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Крім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
На думку колегії суддів, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту від пред`явленого обвинувачення. Обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а тому обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом.
При цьому, презумпція невинуватості особи, як принцип кримінального провадження, не порушується, оскільки обвинувальний акт не є доказом у кримінальному провадженні, викладені в обвинувальному акті твердження органу досудового розслідування мають бути доведені в судовому засіданні стороною обвинувачення чи спростовані стороною захисту, тим самим має реалізуватися принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Отже, колегія суддів вважає, що для виконання вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, місцевий суд підставно повернув обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 прокурору для усунення недоліків, належним чином мотивувавши це в ухвалі.
Враховуючи вищенаведене, колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 червня 2021 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000049 від 25 березня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4