ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/821/22 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.49 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що від неї надійшла заява-клопотання про розгляд справи без неї, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 08 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Усть-Ілімська Російської Федерації, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, що має неповнолітню дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Задоволено частково цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 8 000 (вісім тисяч) грн., в іншій частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 відмовлено.

Як встановлено судом першої інстанції, 23 серпня 2019 року приблизно о 02.00 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень раніше не знайомій ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останньою, в ході конфлікту, наніс один удар лівою рукою в область правого ока ОСОБА_9 , чим спричинив останній згідно висновку судово-медичної експертизи №09-1097/2019 від 13 09 2019 синець у ділянці верхньої повіки правого ока, який за ступенем тяжкості, відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 3-х тижнів, (згідно п.п.2.3.1 «А», 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 01 1995).

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого та прокурор в кримінальному провадженні подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення. В обґрунтування доводів захисник посилався на недопустимість доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а саме висновків експертиз, які не можуть ґрунтуватись на вихідних даних, матеріалах, інформації, об`єктах дослідження, отриманих всупереч процесуальному порядку, оскільки їх порушення позбавляє висновок експерта юридичної сили, а тому він не може бути використаний як доказ у справі. Крім того, висновок не містить попередження фахівця про кримінальну відповідальність, як і немає попередження про це в ухвалі про призначення експертизи. Зроблені на підставі цього висновку фахівця три висновки експертиз також вважає недопустимим доказом, оскільки їх висновки переписані з попереднього дослідження та не містять докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались. Крім того, як зазначив захисник, в постанові про призначення експертизи, експерт також не попереджався про кримінальну відповідальність.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі, доводи та вимоги якої в подальшому змінила, просила оскаржуваний вирок змінити та звільнити ОСОБА_7 від покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.49 КК України.

Такі вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 23 07 2019 року. На час проголошення обвинувального вироку, а саме 19 08 2021 року вказане кримінальне провадження не підлягало закриттю, але зважаючи на те, що рішення набирає законної сили після спливу строків на апеляційне оскарження, на даний час вирок суду не набрав законної сили, а строки притягнення до відповідальності, передбачені ст.49 КК України минули. У зв`язку з тим, що обвинувачений заперечує проти закриття провадження з нереабілітуючих обставин, прокурор вважала, що вирок підлягає зміні, однак обвинуваченого необхідно звільнити від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КПК України за спливом строків давності відповідно до ст49 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити, згоди на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав обвинувачений не надав.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просила задовольнити свою апеляційну скаргу і змінити вирок, звільнивши обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 та 49 КК України.

Від потерпілої ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, а також прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, проаналізувавши змінені доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій не оскаржуються сторонами, тому в цій частині вирок апеляційним судом не переглядається і апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх обґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом п.п.1, 2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Зазначені вище вимоги закону судом першої інстанції не виконані.

За вироком Київського районного суду м. Харкова від 19 08 2021 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за скоєння 23 07 2019 року кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Згідно класифікації, наведеної у ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, станом на день перегляду справи судом апеляційної інстанції, з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, а саме з 23 07 2019 року до набрання оскаржуваним вироком законної сили, - 19 08 2021 року закінчився дворічний строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_7 не ухилявся від органу досудового розслідування та суду, а також відсутні відомості про вчинення ним іншого злочину, тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.

Також колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 не звертався з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Згідно з ч.8 ст.284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.

За відсутності відповідного клопотання, а також згоди обвинуваченого на застосування щодо нього положень ст.49 КК України, суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Встановивши вищезазначені обставини, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим вирок суду, на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, підлягає зміні в частині призначеного покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає змінені доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, вирок зміні в частині призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо спростування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції, а усі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення та, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих апеляційних доводів, які б свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, захисником та обвинуваченим не надано, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, 284 КПК України, ст.49 КК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 08 2021 року про визнання винним ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України та призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в частині призначеного покарання, - змінити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

ОСОБА_7 звільнити від призначеного судом покарання на підставі ч.5 ст.74 та п.1 ч.1 ст.49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3