Номер провадження: 11-сс/813/1725/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадження № 0001390 від 05.11.2021 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалоюзастосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме до 03.01.2022 року, визначено заставу у розмірі 45 400 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, з урахуванням його майнового стану, беручи до уваги особу підозрюваного, який раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, ухилявся від виконання ухвали суду про направлення для відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, вчинивши новий інкримінований злочин в період відбування попереднього покарання, станом на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого тяжкого кримінального правопорушення, в якому перебуває у розшуку за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2020 року, підозрюваний офіційно не працевлаштований.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, зокрема, захисник стверджує, що:

- підозрюваний має постійне місце проживання, має 4х неповнолітніх дітей, вищу освіту;

- прокурором не було доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної поведінки підозрюваного;

- самої тяжкості злочину, інкримінованого ОСОБА_7 недостатньо для висновку про доцільність тримання його під вартою.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, окремо підкреслив, що ризик впливу підозрюваним на свідків відсутній. Адвокат також звернув увагу, що інкримінований підозрюваному злочин не є тяжким, ОСОБА_7 перебуває у шлюбі та має 4 дітей, що перебувають на його утриманні.

Підозрюваний підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та надані у судововому засіданні пояснення.

Прокурор, належним чином сповіщений про дуту, час та місце розгляду апеляційної скарги до суду не з`явився, про причини неявки апеляційному суду не повідомив.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Приморському районному суду м. Одеси знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001390 від 05.11.2021 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону суддею дотримані, його висновки про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апелянта на неможливість посилання на тяжкість покарання при оцінці вірогідності втечі, враховує обставини інкримінованих злочинів на підставі обвинувального акту, з якого вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, відповідальність за які передбачає також позбавлення волі до 5 років, у зв`язку з чим тяжкість покарання є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчим суддею обґрунтовано враховано, що підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, відповідальність за які передбачає позбавлення волі до 5 років, проте раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, ухилявся від виконання ухвали суду про направлення для відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, вчинивши новий інкримінований злочин в період відбування попереднього покарання, станом на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого тяжкого кримінального правопорушення, в якому перебуває у розшуку за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2020 року, підозрюваний офіційно не працевлаштований.

Вищенаведені обставини є характеризуючими особу підозрюваного, та такими, що свідчить про існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд не вважає посилання захисника підозрюваного на те, що прокурором не було доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної поведінки підозрюваного такими, що безперечно невелюють існування неведеного ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші злочини..

Також слід зазначити, що посилання захисника підозрюваного на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та вищу освіту не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати встановлені слідчим суддею ризики та жодним чином не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування, в подальшому.

Обставини щодо перебування на утриманні у підозрюваного дітей, належними доказами стороною захисту підтверджено не було, сам по собі факт наявності у особи дитини не підтверджують прийняття активної участі у її вихованні та перебуванні на утриманні.

Крім того, захисником не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо працевлаштування підозрюваного та джерел його доходів, а отже і можливості утримувати 4х дітей.

Посилання ж захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на відсутність ризику впливу підозрюваним на свідків у кримінальному провадження є безпідставними, з огляду на те, що у оскаржуваній ухвалі слідчий суддя застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу наявністю ризику, передбаченого ч.3 ст. 177 КПК України, не обґрунтовував.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі слідчого судді наявність зазначених ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання апелянта на обрання занадто суворого запобіжного заходу з посиланням на недоведеність необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу слідчому судді, як і апеляційному суду надано не було. Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Тож обставини, на які посилаються підозрюваний та його захисник, апеляційний суд вважає недоведеними та недостатньо переконливими для висновку про необхідність зменшення визначеного розміру застави.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваною під вартою.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статями 177, 178, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001390 від 05.11.2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4