УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП № 1 в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001291 від 04.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ ВП № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001291 від 04.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.10.2021 приблизно о 21:00 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до супермаркету «АТБ», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Катериненська, 90 в якому працює продавцем - консультантом його колишня співмешканка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою останній спільно проживав тривалий період часу. Дочекавшись коли остання вийшла із приміщення супермаркету «АТБ» на вулицю ОСОБА_4 швидким темпом наблизився до останньої та почав вимагати від неї повернутися жити до нього та в подальшому відновити їхні стосунки, в наслідок чого між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла словесна перепалка, яка невдовзі переросла в конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 почав хапати за одяг та руки ОСОБА_5 , тим самим не даючи останній знову зайти в всередину приміщення супермаркету.

В цей час вище вказаний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по камерам зовнішнього відеоспостереження супермаркету «АТБ» помітив охоронець вище вказаного супермаркету ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який вийшовши із приміщення супермаркету на вулицю почав одразу робити ОСОБА_4 свої усні зауваження вимагаючи від останнього негайно відпустити ОСОБА_5 та більше її не чіпати. В наслідок чого між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони виник конфлікт, в ході загострення якого у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Для реалізації свого злочинного плану ОСОБА_4 діючи умисно, протиправно, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання протиправних наслідків, бажаючи умисно спричинити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в ході виниклого конфлікту тяжкі тілесні ушкодження діставши із правої кишені своєї куртки невідомий предмет із колючо-ріжучими властивостями, ззовні схожий на ніж, та в подальшому утримуючи його у правій руці умисно наніс один штиковий удар вперед гострою частиною невідомого предмета із колючо-ріжучими властивостями в ліву частину шиї ОСОБА_5 , після чого відбіг від неї на відстань декілька метрів. Після чого надалі невідступаючи від виконання свого злочинного умислу направленого на умисне спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, зачекавши коли той перестав оборонятися від нього та підійшовши до ОСОБА_5 , в якої на той час почалась кровотеча з рани, почав намагатися надати її першу медичну допомогу. Дочекавшись коли ОСОБА_6 перестане слідкувати за його діями та повернеться до нього спиною, швидким темпом підійшов до нього зі спини та надалі діючи умисно, протиправно, передбачаючи суспільно небезпечний характер свої дій та бажаючи настання їх протиправних наслідків, умисно наніс ОСОБА_6 два послідовних штикових удари вперед гострою частиною невідомого предмета із колючо-ріжучими властивостями в спину ОСОБА_6 , після чого силою поваливши останнього на землю, знаходячись зверху на ОСОБА_6 умисно наніс останньому ще два послідовних штикових удари вперед гострою частиною невідомого предмета із колючо-ріжучими властивостями в шию після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було доставлений КШМД до КНП «МКЛ №11» ОМР де їм була надана невідкладна медична допомога.

В наслідок вище вказаних протиправних дій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: колото-різана рана шиї та передпліччя ( поверхневі непроникаючі), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітини, з гематомою праворуч, різана рана спини справа проникаюча в черевну порожнину, колото різана рана шиї з пошкодження м`язів гортані та переходом щитовидної залози зліва.

Крім цього в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що у користуванні підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалий період часу знаходиться транспортний засіб Alfa Romeo 147 із д.н.з іноземної реєстрації НОМЕР_1 , 2004 року випуску.
З метою виключення можливості пошкодження, знищення вище вказаного транспортного засобу в подальшому вважаю за необхідне накласти на нього арешт.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається, у тому числі, з метою збереження речових доказів.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, у тому числі, на рухоме майно.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому розгляд клопотання про арешт майна, враховуючи можливі ризики зміни, знищення, пошкодження, з метою забезпечення об`єктивності та неупередженості досудового розслідування та забезпечення арешту майна, доцільно розглядати клопотання за відсутності представників сторони, у якої було вилучено зазначене майно.
Згідно п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України»: «Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів».

Позиція учасників судового розгляду.
Слідчий в судове засідання не з`явився, згідно поданої ним заяви підтримує клопотання в повному обсязі та просить його задовольнити.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на майно. Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.
Проте, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

На переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначений в клопотанні автомобіль не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001291 від 04.10.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В клопотанні слідчого немає обґрунтування яким чином вказаний автомобіль стосується вказаного кримінального провадження та яке значення має для органу досудового розслідування.

Слідчий в своєму клопотанні обмежився лише цитуванням норм КПК, без зазначення того, яким чином вказані положення КПК України стосуються вилучених під час обшуку речей та документів.
Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно, слідчим в клопотанні не вказано.
Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, його мету та значення вказаних в клопотанні предметів та документів для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на автомобіль Alfa Romeo 147 із д.н.з іноземної реєстрації НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який знаходився у користуванні підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із установленням подальшого місця зберігання транспортних засобів на спеціальному майданчику тимчасового утримання автотранспорту №8 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 31/А/1, - відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
17.12.2021