Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/77/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000586за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Власівка міста Світловодська Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.186 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Києт Комрацького району Молдова, громадянина України, одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.3 ст.186 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,

захисників: ОСОБА_6 та ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

До початку апеляційного розгляду прокурор відкликав подану апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити. Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 в частині висунутого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України. У зв`язку із зменшенням обсягу обвинувачення, яке встановлене судом, та зміною правової кваліфікації кримінального правопорушення на менш тяжке кримінальне правопорушення, а також у зв`язку тим, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час судового розгляду справи, ОСОБА_7 вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав частково, вказав, що дійсно викрав бензопилу та автомобільні інструменти з автомобіля ОСОБА_11 . Стосовно викрадення коштів та медичних препаратів з аптеки в селі Глинськ, то у змову з ОСОБА_9 він не вступав, а вчинив цей злочин самостійно. Показань свідка ОСОБА_12 , наданих нею суду під час додаткового допиту в судовому засіданні, повністю протирічать її показанням як свідка, наданим суду при первинному допиті. Також свідчення при додатковому допиті вказаного свідка взагалі не узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Суд проігнорував той факт, де звідки взялися документи ПрАТ "Ліки Кіровоградщини", що здійснює підприємницьку діяльність в матеріалах справи, а саме: виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договір оренди приміщення від 12 травня 2015 року, ліцензія Державної служби України з лікарських засобів від 14 жовтня 2014 року, акт інвентаризації, оскільки будь-які докази отримання цих документів в матеріалах справи відсутні, а отже дані докази повинні бути визнані недопустимими доказами, оскільки відсутнє джерело їх отримання стороною обвинувачення. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які відомості з приводу того, що обвинувачені намагалися незаконно заволодіти транспортним засобом. Так, під час огляду місця події не були вилучені сліди пальців рук обвинувачених чи то на кермі автомобіля, чи то на його зовнішніх частинах. Відсутні і будь-які свідки вказаних подій. Вважає також, протоколи пред`явлення обвинувачених для впізнання за фотознімками є неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки в час проведення даних слідчих дій як обвинувачений ОСОБА_9 , так і обвинувачений ОСОБА_7 були затримані, і стороні обвинувачення нічого не заважало провести впізнання з їх участю, тобто було порушено їх право на захист. Також в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що його підзахисний вступав в злочинну змову з обвинуваченим ОСОБА_9 , а також відсутні докази того, що він здійснив проникнення до іншого приміщення та сховища, тому вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати не за ч.3 ст. 186 КК України, а за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж вчинений повторно. При призначені покарання просить врахувати те, що ОСОБА_7 є учасником АТО, нагороджений грамотою, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні хворого батька першої групи інвалідності, за яким здійснює догляд, перебуваючи під вартою в СІЗО отримав травму, внаслідок цього досі шкутильгає, після звільнення з СІЗО має позитивну характеристику, потерпілий ОСОБА_11 не має до нього претензій та просив суд не позбавляти його волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2021 року. Засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ст.284 КПК України за відсутністю доказів для доведення винуватості за ч.3 ст. 186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України провадження у цій частині закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачення за ч.2 статті 289 КК України не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Так, дійсно обвинувачені не заперечують той факт, що вони користувались послугами таксі. Після того, як таксист ОСОБА_16 покинув машину, обвинувачені залишились біля авто. Так, ОСОБА_9 забрав магнітолу, телефон та грошові кошти, хоча його вина підтверджується тільки його показаннями, так як свідків немає, потерпілий не бачив хто викрав магнітолу та телефон. Куди подівались викрадені речі невідомо. Чи були взагалі у машині магнітола та телефон також докази відсутні. Крім того, ані ОСОБА_9 , ані ОСОБА_7 не мали на меті викрадення транспортного засобу. Крім того, ОСОБА_9 не має будь - якого відношення до вчинення грабежу. У приміщення аптеки її підзахисний не заходив, жодних злочинних дій не вчинював.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 28 березня 2018 року о 09 годині 00 хвилин, прийшов у гості до раніше знайомого йому громадянина ОСОБА_11 , який проживає в будинку АДРЕСА_4 . Знаходячись на території вищевказаного домоволодіння ОСОБА_7 виявив, що власник домоволодіння ОСОБА_11 за місцем мешкання ОСОБА_17 . У цей час у ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого майна, з приміщень господарських будівель, розташованих на території вищевказаного домоволодіння. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 переконавшись, що його злочинні дії нікому не помiтнi, скориставшись відчиненими вхідними дверима незаконно проник до приміщення сараю, звідки таємно викрав бензопилу "Гудлак-450", довжиною шини 18 см., вартістю 1312 гривень 50 копійок. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно проник до багажного вiддiлення автомобіля ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на території зазначеного домоволодіння та яке є сховищем, звідки таємно викрав майна на 1773, 09 грн., а всього майна на загальну суму 3085 гривень 59 копійок. У подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив власнику майна ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вище вказану суму.

Крім того, 10.04.2018 року, у денний час, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення вступив у злочину змову з ОСОБА_9 направлену на вчинення грабежу, поєднаного з проникненням у приміщення. В цей же день 10.04.2018 року о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, на автомобiлi-таксі ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_16 прибули з міста Світловодська до села Глинськ Світловодського району Кіровоградської області. При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не повідомили водію автомобіля ОСОБА_16 про свої злочинні наміри. Реалізуючи свій злочинний задум, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , скориставшись незачиненими дверима зайшли до приміщення аптеки АДРЕСА_5 . Діючи згідно розподілу злочинних ролей ОСОБА_9 залишився біля вхідних дверей аптеки де спостерігав за оточуючою обстановкою з метою попередження співучасника про можливу небезпеку бути застигнутими іншими особами на мiсцi вчинення злочину. У свою чергу, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, скориставшись тим, що фармацевт аптеки ОСОБА_18 пішла до складського приміщення вказаної будівлі, доступ до якого є обмеженим, пройшов за вітрину, яка розділяла торгівельний зал від складського приміщення, тим самими незаконно проник до частини будівлі аптеки, доступ до якої був обмежений стороннім особам, та з метою подолання можливого опору потерпілої завдав поштовху рукою у тулуб фармацевта аптеки ОСОБА_13 , від чого остання впала на підлогу складського приміщення та зачинив її у складському приміщенні. В цей час ОСОБА_9 , діючи згідно раніше домовленого розподілу ролей, виконуючи свою частину злочинної ролі, переліз через вітрину, яка розділяла торгівельний зал та робоче місце фармацевта, тим самими незаконно проник до частини будiвлi аптеки доступ до якої був обмежений стороннім особам, незаконно викрав кошти в сумі 1080 гривень, які знаходились у касовому апараті, та викрали дві пачки медичного препарату "Димедрол", в яких знаходились по 10 ампул об`ємом по 1мл. кожна, вартістю 13 гривень 17 копійок за пачку. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 з ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, одержаними під час відкритого викрадення коштами розпорядилися на свій власний розсуд. Тим самим, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 спричинили ПрАТ «Лiки Кіровоградщини» матеріальну шкоду на загальну суму 1106,34 гривень.

Крім того, 10.04.2018 року о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , після вчинення грабежу поєднаного з проникненням у приміщення, намагалися зникнути з місця вчинення злочину на автомобілі-таксі ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_16 , на якому прибули з міста Світловодська до села Глинськ Світловодського району Кіровоградської області. При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не повідомили водiєвi автомобіля ОСОБА_16 про свої злочинні дії. У свою чергу під час руху біля населеного пункту с.Ганнiвка Світловодського району Кіровоградської області, водій таксі ОСОБА_16 усвідомлюючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скориставшись його послугами намагаються втекти з місця вчинення кримінального правопорушення, категорично відмовився продовжувати рух на своєму автомобiлi. При цьому ОСОБА_16 зупинивши автомобіль, вимкнувши роботу двигуна та забравши ключі вiд замка запалення залишив салон автомобіля та побіг у напрямку с.Глинськ Світловодського району Кіровоградської області. У цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з метою продовження руху, повторно виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння автомобілем ВАЗ 2107, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 43423 гривні 39 копійок, який належить ОСОБА_16 . Реалізуючи свій злочинний задум направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , використовуючи накат та шляхом з`єднання дротів живлення в замку запалювання намагалися привести в дію двигун автомобіля для подальшого пересування. Однак, ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , хоча i вчинили вci дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали вiд їх волi, так як не привели в робочу дію двигун автомобіля, залишивши транспортний засіб на місці вчинення злочину.

Крім того, 10 квітня 2018 року о 16 годині 40 хвилин, у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , після вчинення закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з корисливих мотивів, повторно виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення будь-якого майна з салону вищевказаного автомобіля, який належить ОСОБА_16 . Реалізуючи свій злочинний задум, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою незаконного збагачення, перебуваючи в салоні вищевказаного автомобіля, який знаходився біля населеного пункту с. Ганнівка Світловодського району Кiровоградської області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій повторно таємно викрали майна на загальну суму 2228 гривень 75 копійок. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном та коштами розпорядилися на свій власний розсуд, чим спричинили власнику ОСОБА_16 матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та розглянувши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , викладені ними в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України розглянувши провадження в межах пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачення, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України, виклавши мотиви прийнятого рішення у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші, а також на вимогу п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Сторона захисту не оспорює кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме викрадення майна у потерпілого ОСОБА_11 , а тому колегією суддів вирок в цій частині не переглядається.
Водночас, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у скоєнні інкримінуємих їм кримінальних правопорушень підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілих, свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Так, факт відкритого викрадення обвинуваченими майна з приміщення аптеки та замаху на викрадення автомобіля і вчинення крадіжки майна з автомобіля повністю підтверджується зібраними доказами.

Згідно пояснень потерпілої ОСОБА_13 , яка в суді першої інстанції пояснювала, що дійсно вона у 2018 році працювала фармацевтом в аптеці, що належить ПрАТ "Ліки Кіровоградщини" та знаходиться в селі Глинськ. У квітні 2018 року, точої дати не панятає, до аптеки зайшов раніше знайомий їй житель сусіднього села на ім`я ОСОБА_19 , за ним до приміщення зайшов чоловік невисокого зросту з цигаркою в руках, який відразу вийшов з приміщення після зауваження стосовно паління. ОСОБА_19 також був знайомий з ОСОБА_13 , оскільки звернувшись до неї: "тьотя Галя" та попрохав продати йому упаковку "Димедролу", після чого ОСОБА_13 пішла в іншу кімнату у якій була встановлена шафа з ліками. При поверненні до основного залу аптеки, у дверях її зустрів ОСОБА_7 та, вихвативши з рук ліки, відштовхнув за двері, закривши їх. Від поштовху ОСОБА_13 впала і в неї запаморочилася голова, тому чітко пояснити втрачала вона свідомість чи ні вона не змогла. Прийшовши до тями, вона зрозуміла, що двері в кімнату були зачинені із зовнішньої сторони, тому вона почала голосно кликати на допомогу, відразу після цього двері їй відчинила ОСОБА_20 . Зайшовши в основний зал аптеки ОСОБА_13 побачила, що в неї обличчя було в крові, каса аптеки була пограбована - з неї були викрадені кошти в сумі орієнтовно 1000 гривень, також ніде не було ліків, що вона виносила із шафи на прохання ОСОБА_19 . Оговтавшись, вона та інші люди, що зійшлись до приміщення, почали викликати поліцію, в подальшому вона пояснювала, що не бачила хто вкрав гроші, однак вона впевнена в тому, що ліки вкрав ОСОБА_7 , оскільки він вихватив їх у неї з рук при вході в кімнату.

Крім того, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_16 пояснював, що у квітні 2018 року, він за викликом підібрав двох пасажирів в місті Світловодськ, які повідомили, що бажають поїхати до села Федірки. Рухаючись у вказаному напрямку, неподалік села Оврахово пасажири попросили зупинитись. Після зупинки вони вийшли з автомобіля і неголосно обговорювали про те, що кудись підуть, потім сіли до салону автомобіля та сказали щоб рух продовжувати. В центрі села Глинськ знову зупинились і вони разом вишли з автомобіля, через деякий час швидко повернулись та ОСОБА_7 сказав, що плани змінились і потрібно поїхати до міста Олександрія. Під час руху вони обговорювали, що вкрали гроші. Зрозумівши, що трапилось щось протизаконне та побоюючись за власне життя, ОСОБА_16 вирішив втекти з автомобіля, після чого він різко зупинив автомобіль на правій частині узбіччя і вихопивши ключі і документи вийшов з салону та відбіг на безпечну відстань. Відразу після цього пасажири також вийшли з автомобіля та в грубій формі наказували повернутись і продовжити рух, але він повідомив, що нікуди з ними далі не поїде і пішов у зворотному напрямку до села Глинськ, після чого викликав поліцію. Зустрівшись з поліцейськими розповів їм про те, що пасажири автомобіля мабуть вчинили злочин, оскільки вони про це говорили та передавали один - одному гроші. Повернувшись відразу разом з поліцейськими до місця де був залишений автомобіль побачив, що автомобіль знаходився в іншому місці, а саме за декілька десятків метрів по ходу руху, від місця зупинки. Оглянувши автомобіль виявив, що з автомобіля зник телефон, грошові кошти в сумі близько 200 гривень, які знаходились в автомобілі біля ручки перемикання передач. Крім того, з автомобіля був вирваний магнітофон внаслідок чого було деформовано електромережу автомобіля, також було розламано пластикову накладку біля замка запалювання та пошкоджено дроти, що були підключені до самого замка запалювання, що свідчить про те, що зловмисники намагалися запустити двигун автомобіля накатом, але їм це не вдалося.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції, що вона, закриваючи магазин у якому вона працює в селі Глинськ, почула крик ОСОБА_20 , яка викрикувала, щоб запам`ятали номери на автомобілі, бо ОСОБА_13 побили, потім бачила як двоє чоловіків бігли до автомобіля, на якому поїхали у невідомому напрямку. При розмові з ОСОБА_13 на її обличчі бачила кров, і остання повідомляла, що її побив ОСОБА_7 та з каси були викрадені гроші.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснювала, що працює в магазині, який розташований в одному приміщенні з аптекою, у квітні 2018 року до неї звернулася ОСОБА_12 за допомогою розрахуватися в аптеці терміналом, на що вона сказала ОСОБА_21 , щоб та ішла до аптеки, а вона закриє магазин і підійде. При виході з магазину чітко бачила, як двоє чоловіків, один з яких був невисокого зросту, на голові якого був одягнений капюшон та окуляри вибігали з приміщення аптеки, ОСОБА_22 в цей час стояла поряд з ними і могла бачити більше. Потім невідомі чоловіки сіли до автомобіля та поїхали, в цей час вона зрозуміла, що аптеку обікрали, потім з`ясувалося, що ОСОБА_13 в момент пограбування закрили в підсобці.
Підстав не довіряти показанням даних свідків у суду першої інстанції не було, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з пояснень свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні 06 грудня 2018 року вбачається, що в квітні 2018 року знаходилась у приміщенні, яке розташоване в селі Глинськ, в якому розміщено аптеку та магазин. Для здійснення розрахунку за допомогою терміналу зайшла з аптеки до магазину, двері до якого знаходяться в спільному з аптекою коридорі. При виході з магазину в коридор чітко побачила, як невідомий чоловік невисокого зросту, на голові якого був одягнений капюшон, перебуваючи в приміщенні аптеки забирав кошти з місця на столі, де знаходився касовий апарат. Інший чоловік, якого нібито звати ОСОБА_23 , та який проживає в сусідньому селі Федірки, також знаходився в приміщенні аптеки. Після того, як нижчий за зростом чоловік забрав гроші з каси аптеки, вони обоє побігли до припаркованого неподалік автомобіля, на якому поїхали у невідомому напрямку. Після цього вона почула крик про допомогу, який лунав з приміщення аптеки, зайшовши до аптеки та відчинивши двері до підсобного приміщення, побачила фармацевта ОСОБА_13 , яка була дуже налякана і повідомляла, що ОСОБА_19 її відштовхнув чи вдарив та закрив у підсобці. На вказані крики почали збиратися люди із сусідніх приміщень і в їх присутності ОСОБА_13 розповідала про те, що ОСОБА_19 просив продати йому "Димедрол", а після повернення її з підсобки, вихватив ліки і закрив за нею двері підсобного приміщення. В подальшому ОСОБА_13 виявила крадіжку грошей з каси аптеки. Однак, під час повторного допиту свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні, змінила свої свідчення, надані суду під присягою свідка, та повідомила, що впевнена в тому що ОСОБА_9 не вчиняв крадіжки грошей з каси аптеки і вона зовсім не бачила його у вказаному приміщенні. Стверджувала, що її свідчення не відрізняються він наданих суду раніше, оскільки вона не могла говорити про те, що бачила ОСОБА_9 під час викрадення ним грошей, оскільки таких подій взагалі не було.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_12 , наданих нею суду під час додаткового допиту в судовому засіданні, оскільки вони повністю протирічять її показанням як свідка, наданим суду при первинному допиті. Також свідчення при додатковому допиті вказаного свідка взагалі неузгоджуться з показаннями потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які повідомляли суд, що саме свідок ОСОБА_12 викрикувала про пограбування аптеки двома чоловіками та говорила про необхідність запам`ятати державний номер автомобіля, на якому грабіжники поїхали з місця злочину. Свідок ОСОБА_15 розповіла суду, що ОСОБА_12 стояла в коридорі приміщення між пробігаючими перед нею грабіжниками та ОСОБА_15 , яка виходила з магазину і відповідно не могла не бачити, що грабіжник був не один, до того ж вона неодноразово повторювала це відразу після вчинення грабежу в присутності інших свідків та потерпілої ОСОБА_13 .

Згідно пояснень свідка ОСОБА_24 в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що він працює на посаді сільського голови села Глинськ і після того як йому стало відомо, що 10 квітня 2018 року був вчинений напад на сільську аптеку, він прибув на місце та бачив, що ОСОБА_13 розповідала всім присутнім про обставини нападу на неї, при цьому вона говорила, що викрали гроші та ліки "Димедрол", вона є досить емоційною жінкою, і в той час була дуже схвильованою, їй складно було пояснити обставини нападу, особисто крові на її обличчі не бачив.

Крім того, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні були допитані як свідки ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , що брали участь в якості понятих при проведенні огляду місця події за участю потерпілого ОСОБА_16 , які пояснили, що потерпілий та слідчий обговорювали порядок проведення огляду та той момент, що потрібно говорити на камеру, перед самою слідчою дією.

В судовому засіданні суду першої інстанції була допитана судмедексперт ОСОБА_27 , що проводила експертизу стосовно тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 , яка повідомила, що на тілі підекспертної та в медичній документації не було жодних доказів про тілесні ушкодження. Однак експерт не виключав можливості появи крові на обличчі ОСОБА_13 , при обставинах непов`язаних із контактом з нападниками.

Крім того, вина обвинувачених також підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Так, згідно протоколу огляду місця події від 10 квітня 2018 року, був проведений огляд із застосуванням фотозйомки в селі Глинськ Світловодського району в приміщенні аптеки ПрАТ "Ліки Кіровоградщини", з якого видно, що аптека розміщена в двоповерховому приміщенні, при вході до приміщення з правого боку знаходиться робоче місце фармацевта, де на столі встановлено касовий апарат з якого були викрадені кошти. У вказаній кімнаті є двоє дверей, які ведуть до кімнат, що використовуються для зберігання ліків (т.1 а.с.239-247).
При цьому, ПрАТ "Ліки Кіровоградщини" здійснює підприємницьку діяльність в АДРЕСА_6 , що підтверджується: випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договором оренди приміщення від 12 травня 2015 року, ліцензією Державної служби України з лікарських засобів від 14 жовтня 2014 року. Відповідно до акту інвентаризації наявності грошових коштів, цінних паперів та інших цінностей, що зберігаються в касі підприємства від 10 квітня 2018 року вбачається, що за підсумками інвентаризації відсутні кошти в сумі 1080 гривень та 2 упаковки ампул "Димедролу", вартістю 17,10 гривень кожна (т.2 а.с.4-21).

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11 квітня 2018 року, потерпіла ОСОБА_13 вказала на фотознімок №15, на якому зображено ОСОБА_7 , як на особу на ім`я ОСОБА_19 , який 10 квітня 2018 року вчинив напад в приміщенні аптеки із застосуванням насильства (т.2 а.с.39-44).
Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12 квітня 2018 року, свідок ОСОБА_14 вказала на фотознімок №15, на якому зображено ОСОБА_7 , як на особу на ім`я ОСОБА_19 , якого 10 квітня 2018 року вона бачила в той час як він вибігав з приміщення аптеки після розбійного нападу (т.2 а.с.45-50).
Згідно протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12 квітня 2018 року, свідок ОСОБА_28 вказала на фотознімок №6, на якому зображено ОСОБА_9 , як на особу, що прохав у неї телефон для виклику таксі (т.2 а.с.51-56).
18 квітня 2018 року був проведений слідчий експеримент із застосуванням відеозапису з участю потерпілої ОСОБА_13 , під час якого вона розповіла обставини та показала в приміщенні аптеки села Глинськ, місце де на неї було вчинено напад, вказала на місце звідки були викрадені гроші та розповіла про обставини за яких ОСОБА_7 вихватив у неї ліки та закрив її за дверима підсобного приміщення(т.2 а.с.57-60, 217).
Відповідно до висновку експерта №53 від 03 травня 2018 року, при проведенні судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 не виявлено, механізм, локалізація, давність тілесних ушкоджень, обставини їх спричинення встановити не вдалось (т.2 а.с.65-66).
Із протоколу огляду місця події із застосуванням фотофіксації від 10 квітня 2018 року вбачається, що на автошляху між селами Глинськ та Аудиторівка виявлено автомобіль ВАЗ 2107, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . При огляді автомобіля виявлено розірваний чохол рульової колонки, зірвані дроти від замка запалювання, дроти звисають з середньої панелі автомобіля. Під час огляду виявлено сліди рук та зроблено змив в ручки КПП. Присутній під час огляду власник автомобіля ОСОБА_16 вказав, що автомобіль знаходиться на 15 метрів далі від того місця де він його залишив (т.2 а.с.70-72).
Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що ОСОБА_16 є власником автомобіля ВАЗ 2107, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Із наданого потерпілим гарантійного талону мобільного телефону "SONI Xperіa С 2305" та фотографії автомобільної магнітоли "Shuttle SUD-365" Black/Blue, вбачається як виглядав викрадений з автомобіля магнітофон і підтверджується, що мобільний телефон був придбаний 11 листопада 2014 року (т.2 а.с.80-82).
Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11 квітня 2018 року, потерпілий ОСОБА_16 вказав на фотознімки №6 та №15, на яких зображено ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які вчинили щодо нього кримінальне правопорушення (т.2 а.с.83-88).
18 квітня 2018 року був проведений слідчий експеримент із застосуванням відеозапису з участю потерпілого ОСОБА_16 , під час якого він розповів обставини та показав місце де підібрав пасажирів у місті Світловодську, місце в селі Глинську де пасажири виходили з автомобіля та потім швидко повернулись, та місце на автошляху Глинськ-Аудиторівка, де він зупинив автомобіль, з якого в подальшому були викрадені магнітофон, телефон та гроші в сумі 200 гривень, при цьому розповів та показав на місці, що автомобіль був зміщений на декілька десятків метрів по ходу руху (т.2 а.с.89-92, 217).
Згідно звіту судового експерта від 18 травня 2018 року, вбачається, що вартість автомобіля ВАЗ 2107, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 10 квітня 2018 року становить 43423,39 гривень (т.2 а.с.96-102).
Потерпілий ОСОБА_16 отримав від слідчого належний йому автомобіль ВАЗ 2107, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що склав розписку(т.2 а.с.104).

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 в частині вчинення крадіжки магнітоли та мобільного телефону з автомобіля ОСОБА_16 повністю узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні та не заперечувались самим обвинуваченим, тому суд першої інстанції взяв їх до уваги та виклав у вироку, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Однак, колегія судді не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , що останній не викрадав майно з автомобіля потерпілого ОСОБА_16 , оскільки ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_9 щодо викрадення коштів з автомобіля не заперечували, але при цьому вказували, що кошти забирав інший, а саме ОСОБА_9 стверджував, що він лише вирвав магнітолу з автомобіля та забрав телефон, а ОСОБА_7 забрав кошти, а ОСОБА_7 в свою чергу говорив, що грошей з автомобіля він взагалі не забирав, це зробив ОСОБА_9 .

Також, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 щодо непричетності їх до замаху на викрадення автомобіля потерпілого ОСОБА_16 , оскільки пошкодження, які були виявлені на внутрішніх деталях автомобіля свідчать про те, що його намагалися завести, втручаючись у електросистему, до того ж автомобіль був переміщений по дорозі в напрямку руху, що свідчить про його перекочування. Твердження обвинувачених спростовуються також тим, що через незначний проміжок часу від моменту залишення їх біля автомобіля потерпілим ОСОБА_16 до моменту прибуття на місце поліцейських, автомобіль вже мав механічні пошкодження та сліди несанкціонованого запуску двигуна. До того ж, обвинувачені мали не меті продовжити рух в напрямку міста Олександрія, про що після зупинки автомобіля ОСОБА_9 говорив потерпілому в грубій формі, що не заперечувалося обвинуваченими в судовому засіданні.
Умисел на викрадення автомобіля ВАЗ 2107 у обвинувачених виник в той момент, коли потерпілий ОСОБА_16 відмовився від здійснення поїздки до міста Олександрія та зупинивши автомобіль покинув дане місце. Обвинувачений ОСОБА_9 після зупинки автомобіля висловлював потерпілому невдоволення з приводу перерваної поїздки, що свідчить про бажання обвинувачених продовжити рух саме на даному автомобілі до міста Олександрія.

Натомість доводи апеляції захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що обвинувачений не вчиняв грабежу, а тому кримінальне провадження слід закрити, у зв`язку з тим, що не були встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, умисел на вчинення грабежу у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник до прибуття на автомобілі таксі в село Глинськ, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_16 , котрий пояснив, що зупинявся неподалік зупинки села Оврахове, що знаходиться перед в`їздом в село Глинськ, а пасажири автомобіля виходили з салону та домовлялися про якісь спільні дії. Під час зупинки автомобіля таксі, поруч з приміщенням аптеки, обвинувачені без обговорення відразу направились до аптеки, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка робила зауваження ОСОБА_9 про куріння. Показання обвинуваченого ОСОБА_9 , що були надані в судовому засіданні не узгоджуються з його діями, оскільки з його слів він вийшов з автомобіля для відвідування туалету, але відразу після зупинки пішов у приміщення аптеки, де йому було зроблено зауваження фармацевтом.
Крім того, потерпіла ОСОБА_13 , як під час досудового розслідування, так і безпосередньо під час судового розгляду, вказала на обвинувачених як на осіб, які вчинили 10.04.2021 року відкрите викрадення майна з аптеки АДРЕСА_5 .

При цьому, колегія суддів зауважує, що вказані показання потерпілої, містять конкретний опис подій, є логічними, послідовними та такими, що у повній мірі узгоджуються з іншими доказами, а тому підстав ставить їх під сумнів колегія суддів не вбачає.

Крім того, агументи захисника ОСОБА_6 в частині того, що дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.186 КК України на ч.2 ст.186 КК України, оскільки відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення в інше приміщення, фактично зводяться до того, що сторона захисту заперечує факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, поєднаного із проникненням до іншого приміщення. Однак, на думку колегії суддів, дані доводи є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Так, при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення грабежу та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Така позиція узгоджується з викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (провадження № 13-14кс18) висновком щодо застосування норми права, кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище».

У постанові, вказано зокрема, на те, що відповідна кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище (п. 30 постанови).

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, хоча ОСОБА_29 та ОСОБА_30 зайшли до приміщення за адресою: АДРЕСА_6 в робочий час, коли аптека працювала, однак режим доступу до внутрішнього приміщення був обмеженим, проте обвинувачений ОСОБА_7 , пішов на місце фармацевта, яке відокремлене скляною вітриною від приміщення призначеного для клієнтів аптеки, доступ до якого обмежений, де відштовхнувши потерпілу на підлогу складського приміщення зачинив двері, а ОСОБА_9 переліз через вітрину, тим самими незаконно проник до частини будiвлi аптеки, доступ до якої був обмежений стороннім особам, незаконно викрав кошти в сумі 1080 гривень, які знаходились у касовому апараті, та викрали дві пачки медичного препарату "Димедрол".

Тож суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами докази, яким зробив обґрунтовану оцінку, і вивчивши та дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, а в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_30 вчинили саме відкрите викрадення чужого майна (грабежу) за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення, закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб та таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, і тому їх дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України.
Не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту про те, що під час пред`явлення обвинувачених для впізнання потерпілим та свідкам було надано фотознімки, всупереч ст. 228 КПК України.
Положення кримінального процесуального закону дозволяють за необхідності провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у ч. 1, 2 ст. 228 КПК України.
Згідно з ч. 7 ст. 228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, встановлено, що потерпілі та свідки за обличчям впізнали осіб, зображених на фотознімку під №6 та №15, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_30 . Крім цього, перед пред`явленням фотознімків для впізнання слідчий уточняв, за якими ознаками вони зможуть впізнати осіб.

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами, а саме: виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, договір оренди приміщення від 12 травня 2015 року, ліцензія Державної служби України з лікарських засобів від 14 жовтня 2014 року, акт інвентаризації не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтями 87-88 КПК України визначено, у яких випадках докази є недопустимими. Зокрема, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Вищезазначені документи, на недопустимість яких як доказу вказує сторона захисту було отримано в ході проведення досудового розслідування. Отримання таких документів від представника потерпілого ПАТ «Ліки Кіровоградщини» - ОСОБА_31 , всупереч тверджень сторони захисту, не суперечить вимогам чинного кримінального процесуального законодавства щодо отримання доказів.

Окрім того, під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_30 та його захисник ОСОБА_8 скарги щодо порушень права на захист, у тому числі щодо незаконних дій працівників поліції, не подавали.

Отже, міськрайонний суд повно перевірив доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів та на кожен дав детальну відповідь у вироку, і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "РуїзТорія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено, та підстав для задоволення доводів захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначених ними під час апеляційного розгляду, не має.
Колегія суддів вважає, що невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є способом захисту та метою уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо повно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, відповідно в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Підстав для скасування вироку суду і задоволення апеляцій захисників в цій частині не вбачається.

Колегією суддів перевірено також і обґрунтованість призначення обвинуваченим покарання.

Відповідно до вимог статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судом було враховано ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинувачених.

Як видно з вироку, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв злочин середньої тяжкості та тяжкі злочини, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, однак схильний до вчинення крадіжок. Як особа ОСОБА_7 не одружений, не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога, брав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, зловживає спиртними напоями, за місцем проживання характеризується негативно. Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Як видно з вироку, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 скоїв злочин середньої тяжкості та тяжкі злочини. Як особа ОСОБА_9 характеризується посередньо, не одружений, не працює, в силу ст.89 КК України, такий, що не має судимостей, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Крім того, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 скаржився про спричинення йому тілесних ушкоджень в слідчому ізоляторі і як наслідок судом першої інстанції вживались заходи для надання допомоги у встановленні істини у цій ситуації. Також до матеріалів справи додано лист ДБР про початок досудового розслідування, однак вказані події жодним чином не пов`язані з розглядом даного кримінального провадження.Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд при призначенні покарання виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував обставини, характер скоєного обвинуваченими злочинів.

Таким чином, колегія суддів переконана, що з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, та з врахуванням положень ч. 2 ст. 65 КК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не можливе без ізоляції від суспільства, і їм слід призначити покарання в межах санкцій інкримінуємих статтей.

На думку колегії суддів, призначення останнім покарання у такому виді є необхідним, справедливим та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з підстав суворості призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання є не обгунтованими.

При цьому колегія суддів також враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зміни, як того просять у своїх апеляційних скаргах захисники.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, засудженими, які тримаються під вартою в цей же строк, з дня отримання копії вироку.
СУДДІ: