Справа № 461/4524/21
Провадження № 1-кс/461/6961/21
20.12.2021 року, слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
представника заявника ОСОБА_4
Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, та просив таку задовільнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання про скасування арешту заперечив, та зазначив, що під час обшуку працівниками поліції не було виявлено другого примірника договору. Відтак, вказане клопотання на його думку свідчить про бажання підозрюваної ОСОБА_6 повернути грошові кошти, які згідно інкримінованій їй санкції статті (в разі визнання її винною) будуть конфісковані. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні клопотання просив відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
В межах кримінального провадження у житлі підозрюваної був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді.
Постановою слідчого від 02 червня 2021 року вилучені під час обшуку речі були визнані речовим доказом.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2021 року на ряд речей та документів, в тому числі грошові кошти в розмірі 3700 доларів США було накладено арешт.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 368 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Частиною 2 ст. 368 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у значному розмірі.
Згідно з ч. 3 ст. 368 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Санкція вказаної статті передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 16 КПК України, - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.
За правилами ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись вищезазначеними приписами законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що належність грошових коштів саме ОСОБА_5 не доведена поза розумним сумнівом. Наданий договір про відповідальне зберігання від 01 березня 2021 року, предметом якого є зберігання 3700 доларів США, не може бути належним та допустимим доказом з огляду на наступне.
По-перше, в протоколі про проведення обшуку, - підозрюваною не було повідомлено про те, що вилучені кошти вона зберігає згідно договору і вони належать іншій особі. По-друге, під час проведення слідчої дії - обшуку - не було знайдено другий примірник договору, який би ОСОБА_6 зберігала у себе у разі укладення нею такого договору.
Керуючись ст. 174, 376 КПК України, слідчий суддя
Повний текст ухвали проголошено 22 грудня о 15 год. 00 хв.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1