ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2918/21 Справа № 216/1040/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000088 від 11 січня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хуст, Закарпатської області, громадянки України, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 та періодично: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , раніше судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року та визначено остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначено долю речових доказів.
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_6 , будучи неодноразово судимою, маючи непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість в період іспитового строку, вчинила новий умисний корисливий злочин. Так, 24.12.2019 приблизно о 13.50 год. ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір скерований на таємне викрадення чужого майна, з подальшим його зверненням на свою користь, переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, знаходячись в салоні маршрутного таксі №228, який прямував до площі Визволення, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого мана та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги потерпілої ОСОБА_9 , з правої кишені її куртки, таємно викрала мобільний телефон марки «Lenovo А6020а46», чорного кольору, імеі1: НОМЕР_1 ; імеі2: НОМЕР_2 , вартість якого складає 1493,33 грн. Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись ним на свою користь, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1498,33 гривень.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить вирок змінити, застосувавши до неї положення ст.ст. 75, 76 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину та її особі, внаслідок суворості. На переконання захисника, призначаючи обвинуваченій покарання, суд не надав належної оцінки її щирому каяттю, співпраці з органами досудового розслідування, сприянню розкриттю злочину, в результаті чого потерпілій було повернено викрадене майно, а також залишив поза увагою наявність у обвинуваченої на утриманні 5 дітей. Окрім цього, адвокат зазначає, що у вступній частині вироку відсутні відомості про вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2019, на який він посилається в його мотивувальній частині.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка є раніше судимою, має утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувала та не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, сприяла органу досудового розслідування та суду у встановленні істини, а також, те, що обвинувачена вчинила інкримінований злочин в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2019.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням та визначення остаточного покарання із врахуванням положень ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого злочину, з визначенням остаточного покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, з його реальним відбуванням, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
Разом з цим, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність обставини, що обтяжує покарання рецидиву злочину, з огляду на те що рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у цьому випадку, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію й, у відповідності до ст. 67 цього ж Кодексу, її не може бути враховано ще раз, як обставину, що його обтяжує.
Доводи захисника, про безпідставність невизнання судом обставини, що пом`якшує покарання активного сприяння розкриттю злочину, на переконання колегії суддів є необгрунтованими, оскільки під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. При цьому, вказані дії винного мають бути добровільними та беззаперечно активними, тобто певним чином ініціативними, а саме по собі визнання винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Отже, визнання обвинуваченою своєї винуватості та надання правдивих показань ще не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. До того ж, такої обставини не було встановлено й органом досудового розслідування.
Посилання захисника на те, що суд не в повній мірі врахував тих обставин, що обвинувачена щиро розкаялася, співпрацювала з органами досудового розслідування, потерпілій було повернено викрадене майно та вона має на утриманні 5 дітей, також є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, а щире каяття визнано судом як обставину, що пом`якшує покарання.
З урахуванням викладених обставин у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченої за умови звільнення її від відбування покарання з випробуванням.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_6 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченої положень ст.ст. 75, 69, 79 КК України, не убачається.
Окрім цього, посилання суду в мотивувальній частині вироку на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2019, слід вважати опискою, оскільки матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_6 раніше засуджена саме за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2019, про який вказано, як у вступній частині вироку, так і враховано його при призначенні їй остаточного покарання, за правилами ст. 71 КК України.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - залишити без -змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4