КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/1867/20 Провадження № 11-кп/824/3922/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003908 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Рокитне Київської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року змінити в частині призначеного додаткового покарання та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком три роки.

В апеляційній скарзі прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати вирок Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років та шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. У решті вирок суду просить залишити без змін.

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку ухвалено обчислювати з дня ухвалення вироку.
Вироком також вирішене питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

В доводах апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність її вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення зазначає, що не погоджується із вироком суду лише в частині призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Апелянт звертає увагу на те, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні вона визнала в повному обсязі, залишалась на місці ДТП, вживала заходів для виклику швидкої медичної допомоги та постійно перебувала біля потерпілого. Також вказує на те, що вона добровільно відшкодувала усі збитки родині загиблого та під час досудового розслідування активно сприяла розкриттю злочину.
Крім того, обвинувачена вказує на те, що вона працевлаштована комерційним директором ТОВ «ОЛАМЕД» та до її основних посадових обов`язків відноситься розвиток регіональної мережі компанії, у зв`язку з чим вона постійно вимушена їздити у відрядження по усій території України.
При цьому, апелянт звертає увагу на те, що водія вона не має, а штатним розкладом ТОВ він не передбачений, тому у разі позбавлення її права керувати транспортними засобами, як зазначає ОСОБА_6 , вона не зможе виконувати свої посадові обов`язки та буде звільнена з роботи.
Таким чином, як підсумовує обвинувачена, наведені обставини суд не врахував, призначаючи їй додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами, яке є надто суворим та несправедливим.

В доводах апеляційної скарги прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Апелянт зазначає, що суд не надав оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, а саме тому, що саме неуважність водія ОСОБА_6 та грубе порушення нею ПДР призвели до наслідків у виді смерті потерпілого.
Крім того, як вважає прокурор, жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням в ході судового розгляду встановлено не було.
Таким чином, апелянт підсумовує, що оскільки покарання має на меті не тільки кару а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, необхідним для ОСОБА_6 є реальне позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що доводи прокурора про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, є необґрунтованими.
ОСОБА_6 звертає увагу на те, що вона щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, внаслідок якого загинула людина, зазначає, що вона в добровільному порядку відшкодувала завдану потерпілій шкоду.
Обвинувачена вважає, що призначення її покарання із застосуванням ст. 75 КК України є справедливим та достатнім для її виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 листопада 2019 року, приблизно о 09 год. 20 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Logan», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Почайнинська в м. Києві зі сторони вул. Турівська в напрямку вул. Набережно-Лугова, зупинилась на регульованому світлофорними об`єктами перехресті вул. Почайнинська та Набережно-Лугова на червоний (забороняючий рух) сигнал світлофору. Після увімкнення зеленого (дозволяючого рух) сигналу вона розпочала рух з подальшим виконанням маневру повороту ліворуч в напрямку проїзної частини вулиці Набережно-Лугова.
В цей час, на вказаному перехресті, проїзна частина вул. Набережно-Лугова, по пішохідному переходу, на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал світлофору рухався пішохід ОСОБА_10 наближаючись справа до автомобіля марки «Renault Logan», з номерним знаком НОМЕР_1 .
Під час руху ОСОБА_6 допустила порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 10.1, п.16.2 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Logan», з номерним знаком НОМЕР_1 , будучи обізнаною, що повертаючи ліворуч на регульованому перехресті повинна дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку вона повертає, маючи об`єктивну змогу виявити пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину по регульованому пішохідному переходу на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал світлофору та мав перевагу в русі, відволіклась від керування транспортним засобом, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не впевнилась, що маневр повороту ліворуч буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та створюючи загрозу життю і здоров`ю громадян, в процесі виконання маневру повороту ліворуч здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 був госпіталізований до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер під час лікування.
Порушення вимог п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та просили її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та просив її задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду в частині доведення винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, як основне, так і додаткове покарання обвинуваченій за ч. 2 ст. 286 КК України визначено з дотриманням наведених вимог закону, зокрема призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував не лише дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно працевлаштована, її добровільне відшкодування шкоди потерпілій та негативне ставлення до вчиненого нею злочину, а також ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином, додатковим об`єктом якого є життя особи, а також суспільно небезпечні наслідки такого злочину у виді смерті потерпілого.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом враховано активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття та добровільне відшкодування матеріальної шкоди, та обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Призначивши ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України суд одночасно дійшов висновку про можливе виправлення обвинуваченої без його відбування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється стороною обвинувачення, в момент вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, остання не перебувала у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та не перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже в даному випадку відсутні передбачені законом заборони для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винної, її відношення до вчиненого злочину, наявність у справі трьох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, також суд врахував позицію потерпілої, яка вказала про повне відшкодування їй збитків.
Суд мотивував, що наведені обставини істотно знижують ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченій покарання внаслідок безпідставного застосування до неї положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.
Водночас, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга прокурора не містить мотивів щодо необхідності призначення ОСОБА_6 меншого строку основного покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої, про те, що суд першої інстанції при призначенні їй додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в повній мірі не врахував дані, які характеризують її особу, а також що керування транспортними засобами необхідне їй для виконання її посадових обов`язків, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував такі дані, що і відображено у вироку.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та характеру допущених обвинуваченою ОСОБА_6 порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступила смерть особи, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка серед іншого полягає у запобіганні вчиненню обвинуваченою нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Отже, судом першої інстанції при призначенні як основного так і додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримано вимог ст. ст. 50, 65 КК України, таке покарання є справедливим, відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, та є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженою, так і іншими особами.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4