Справа №:755/3103/17
Провадження №: 1-кп/755/684/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2022 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору, у межах кримінального провадження №0002448 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Перове, Сімферопольського р-ну, Автономної Республіки Крим, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходяться кримінальне провадження №0002448 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор доповіла про належне повідомлення обвинуваченої ОСОБА_5 через газету «Урядовий кур?єр», тому просила провести судове засідання без обвинуваченої.
Захисник просив повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, оскільки в обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Прокурор проти повернення обвинувального акту прокурору заперечувала та вважала, що обвинувальний акт відповідає увім вимогам КПК України.
Колегія суддів, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
При цьому обвинувачення, згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Судовий розгляд, як передбачено вимогами ч.1 ст.337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст.291 КПК України.
Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як убачається з диспозиції ч.1 ст.111 КК України об`єктивна сторона державної зради може виявлятися у таких формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Із суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом. Обов?язковою ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Згідно викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у продовж березня грудня 2014 року, Я.В. Охота займаючи посаду судді та перебуваючи за місцем розташування Київського районного суду м. Сімферополя, по вул. Воровського, 16, м. Сімферополь АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжила здійснювати правосуддя на підставі ч.5 ст.9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації №6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб?єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України суддів Російської Федерації з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом, як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів Російської Федерації, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора, та у подальшому продовжила здійснення правосуддя вже як суддя Київського районного суду м. Сімферополя Республіки Крим Російської Федерації.
Разом із тим, ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема, у тому, що з 17.03.2014 року до теперішнього часу, будучи на території АР Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме: Російській Федерації, у проведенні підривної діяльності проти України, свідомо та умисно підготувала та подала до Вищої кваліфікаційної колегії суддів Російської Федерації особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді Київського районного суду м. Сімферополя Республіки Крим Російської Федерації, що у подальшому до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, завдяки чому окупація триває, чим вчинила державну зраду.
Указані дії Я.В. Охоти стороною обвинувачення кваліфіковано, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111 КК України.
Із наведеного убачається, що правова кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.111 КК України у частині викладу об?єктивної сторони кримінального правопорушення не відповідає викладеним у обвинувальному акті фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення.
При зазначенні правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.111 КК України вказано про заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, однак при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_8 . Охоті за вказаною статтею, відповідні відомості про спричинення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України відсутні.
Також існують неузгодженості у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулювання обвинувачення ОСОБА_5 , а саме у часі вчинення кримінального правопорушення. Оскільки при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що дії передбачені ч.1 ст.111 КК України ОСОБА_5 вчиненні у продовж березня-грудня 2014 року, а у формулюванні обвинувачення датою вчинення кримінального правопорушення вказано період з 17.03.2014 року по теперішній час.
Відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Разом з тим, до редакції ч.1 ст.111 КК України вносились зміни відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України» від 08 квітня 2014 року № 1183-VII, та Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини» від 07 жовтня 2014 року № 1689-VII.
Проте з обвинувального акта убачається, що слідчим при складенні обвинувального акта та прокурором при його затвердженні не зазначено, в якій редакції Закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_5 висунуто обвинувачення за ч.1 ст.111 КК України.
Однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення в тексті ст. 6 п. 1 Конвенції. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа Девеер проти Бельгії).
Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (справа Маттоціа проти Італії).
Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч.3 ст.6 Конвенції ( рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»).
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії»).
Проте, всупереч вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини в обвинувальному акті встановлені фактичні обставини справи та формулювання обвинувачення є неконкретними та містять істотні суперечності в тому числі і при правовій кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.111 КК України.
Із огляду на викладене суд вважає, що допущене порушення вимог КПК України при складанні обвинувального акту перешкоджають призначенню судового розгляду з можливістю ухвалення в подальшому законного вироку будь-якого виду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 110, 314-318, 337, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0002448 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 КК України та додані до нього документи, повернути прокурору Офісу Генерального прокурора для виконання вимог зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя:

судді:
1.

2.