ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/565/21 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/872/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 116 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000097 за апеляційною скаргою заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08 червня 2021 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08 червня 2021 року затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000097.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України і призначено узгоджене сторонами угоди покарання у виді трьох років обмеження волі.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено визначені ст. 76 КК України обов`язки.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 04.03.2021 року близько 12.00 год, перебуваючи за місцем свого проживання, у приміщенні кімнати кухні будинку АДРЕСА_1 , знаходячись у стані фізіологічного афекту, який виник в результаті системних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по приниженню його честі та гідності через образи брутальною лайкою та застосування насилля, в тому числі і 04.03.2021 року, вчиненням відносно нього ОСОБА_10 бійки, в ході якої, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 27 від 25.03.2021 року, йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження та принижуючих погроз, щодо засунення його голови у непрацюючу на той час духовку газової плити, які призвели до виникнення у нього кумулятивного типу афекту з атиповою розрядкою напруги стану сильного душевного хвилювання.
В результаті чого, перебуваючи у вказаному стані, схопивши до правої руки кухонний ніж, який знаходився на столі поряд з газовою плитою, в ході чого, умисно завдав ОСОБА_10 п`ять ударів вказаним ножем в область тулубу та шиї, заподіявши останньому, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 54 від 25.03.2021 року, наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки, колото-різані поранення шиї з пораненням внутрішньої яремної вени та трахеї, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, а також колото-різані поранення шиї, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що зазвичай викликають короткочасний розлад здоров`я.
Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , помер у лікарні внаслідок проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки, колото-різаних поранень шиї з пораненням внутрішньої яремної вени та трахеї, що супроводжувались розвитком геморагічного шоку.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 116 КК України, як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому поводженням, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вказує, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути оскаржений прокурором в апеляційному порядку виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Разом із тим, відповідно до приписів ч. 1 ст. 7 та ч. 6 ст. 9 КПК України апелянт вважає за можливе оскаржити вирок суду на підставі загальних засад кримінального провадження, визначених у ч. 1 ст. 7, ст. 8,ст. 9 КПК України.
Вказує, що у даному кримінальному провадженні суд не дотримався вимог ст. 370 КПК України та ухвалив рішення всупереч правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яку викладено в постанові від 16 січня 2019 року у справі №439/397/17.
Зазначає, що оскільки у вказаному кримінальному провадженні безпосередньою жертвою кримінального правопорушення є ОСОБА_10 , якому обвинувачений ОСОБА_7 у стані сильного душевного хвилювання заподіяв тяжкі тілесні ушкодження та який помер, ніхто інший не може висловити його волю, а тому можливість примирення винного з потерпілим у вказаному кримінальному провадженні не допускається.
Апелянт вважає, що ухвалюючи рішення про затвердження угоди про примирення між ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 від 08 червня 2021 року суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку в апеляційному порядку.
Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Вбачається, що оскаржуваним вироком затверджено угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000097 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 116 КК України.
Частиною 3 ст. 394 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку обмеженим колом суб`єктів та з чітко визначених законом підстав. Згідно із пунктом 3 цієї норми закону такий вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Частиною 3 ст. 469 КПК України (в редакції закону, яка діяла на час ухвалення вироку судом першої інстанції) визначено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за ст. 116 КК України до покарання, яке було узгоджене сторонами, у виді обмеження волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Прокурор, не погодившись із вироком, яким затверджено угоду про примирення, оскаржив його в апеляційному порядку із підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Тобто, прокурор оскаржив вирок суду, яким було затверджено вказану угоду між сторонами, не з підстав, передбачених ч. 3 ст. 469 КПК України, за яких вона не може бути укладена
Ураховуючи вимоги засади диспозитивності (ст. 26 КПК України) і те, що п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України та ч. 4 ст. 399 КПК України чітко регламентують питання спеціальних підстав для оскарження прокурором вироку за угодою про примирення, а також підстав та порядку відмови у відкритті провадження апеляційним судом (у тому числі й у випадках оскарження вироків за угодами), застосування положень ч. 6 ст. 9 КПК України для розширення можливостей оскарження прокурором вироку на підставі угоди про примирення виключається.
Також відповідно до висновку, викладеному у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа № 395/ 773/18), зважаючи на положення ст. 370, ч. 2 ст. 475 КПК України, вирок на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим повинен відповідати загальним вимогам до судових рішень щодо законності.
Обов`язок перевіряти угоду на відповідність її не тільки спеціальним нормам, що стосуються укладання угод, а й іншим нормам КПК України та КК України, покладається на суд, який вирішує питання щодо затвердження такої угоди.
Повноваження прокурора при оскарженні вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим обмежені приписами п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушеннями вимог ч. 3 ст. 469 КПК України під час укладення угоди, і не підлягають розширенню, в тому числі через затвердження судом угоди, умови якої не відповідають нормам кримінального та процесуального закону.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що суть доводів прокурора зводиться до того, що суд неправомірно затвердив угоду між потерпілою та обвинуваченим у цьому провадженні, оскільки, на його думку, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальних провадженнях про кримінальні правопорушення, внаслідок яких настала смерть потерпілого, не допускається.
При цьому апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа №439/397/17), згідно з якими під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.
Висновок, викладений у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, стосується звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, тобто положень ст. 46 КК України. Він жодним чином немає стосунку до положень кримінального процесуального закону, якими регламентовано можливість укладення угоди про примирення. Ці правові інститути не є однаковими.
Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними (п. 17-28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа №439/397/17).
Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є тотожним із укладенням угоди про примирення та має абсолютно інші правові наслідки.
Колегія суддів звертає увагу, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженнях щодо нетяжких злочинів та у кримінальних провадженнях у формі приватного обвинувачення, у тому числі й тих, внаслідок яких настала смерть особи.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не був звільнений судом першої інстанції від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, тому правові механізми, застосовані у цьому кримінальному провадженні та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа №439/397/17), не є подібними.
Отже, посилання апелянта на те, що угода про примирення з наведених вище підстав не могла бути укладена у цьому провадженні, як на підставу для оскарження вироку, колегія суддів визнає безґрунтовною, що узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постанові від 15 лютого 2021 року справа № 395/ 773/18, ухвалах від 20.05.2021 року у справі № 172/11/21, від 27.05.2021 року у справі 608/2388/20, від 09.09.2021 року у справі № 164/306/21.
За таких підстав, слід дійти висновку, що апеляційне провадження було помилково відкрито, оскільки прокурор оскаржив вирок з підстав, які не дають йому право на оскарження вироку відносно ОСОБА_7 .
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 19.02.2019 року, якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що апеляційне провадження було відкрито за апеляційною скаргою прокурора на вирок, який з наведених у скарзі підстав не підлягає апеляційному оскарженню, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.
Керуючись ст. 394, 399, 419, 376 ч. 2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 08 червня 2021 року відносно ОСОБА_7 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3 місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3