ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/584/21 Справа № 704/112/21 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника потерпілоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000238 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 липня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васищево Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання, тобто з 20.11.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 500000 грн. заподіяної злочином моральної шкоди та процесуальні витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 14.07.2021 виправлено описку у вироку Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.07.2021 та зазначено правильною датою затримання ОСОБА_7 20.11.2020 замість 23.11.2020,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20.11.2020 близько 03 год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні житлового будинку домоволодіння своєї співмешканки - потерпілої ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, під час конфлікту, який виник між ним та потерпілою ОСОБА_10 у ході спільного вжиття спиртних напоїв, незаконно, протиправно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, розуміючи, що він має значну фізичну перевагу над потерпілою ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що перед ним перебуває особа жіночої статі, наніс близько восьми ударів кулаками та ногами в область голови та тулуба ОСОБА_10 . В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, на спричинення фізичного болю шляхом нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_7 , схопив рукою потерпілу за потиличну частину голови та вдарив останню обличчям в стіну в кімнаті коридору будинку, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми органів грудної клітки у вигляді розриву лівої легені, крововиливів на серцевій сорочці, переломи ребер з ліва 2, 3, 4, 5, 6, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою речовини головного мозку, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких покровів склепіння черепа, крововиливів в жирову клітковину м`яких покровів обличчя численних синців на обличчі, крововиливів на внутрішній поверхні губ, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене йому вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.07.2021 покарання на один рік враховуючи наявність в кримінальному провадженні пом`якшуючих покарання обставин зокрема, того, що він надавав добровільну допомогу у розкритті кримінального правопорушення, надавав правдиві показання, щиро покаявся за вчинене, не ухилявся від кримінальної відповідальності та відбування покарання, після скоєного злочину надавав першу медичну допомогу потерпілій і зрозумівши, що це не дає результатів, викликав працівників поліції та до їх приїзду не залишав місце події до затримання. Просить врахувати, що він має матір пенсійного віку та неповнолітнього сина, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи.

Звертає увагу на те, що під час судових дебатів у своїй промові сторона обвинувачення просила призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі, натомість суд призначив більш суворе покарання у виді 8 років та 6 місяців позбавлення волі.

Також зазначає, що судом у строк відбутого ним покарання не зараховано 3 дні попереднього ув`язнення, оскільки він був затриманий і перебував під вартою не з 23.11.2020, а з 20.11.2020.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про зміну вироку Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.07.2021 в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Просить, врахувавши щире каяття обвинуваченого, активне сприяння в розкритті злочину, його поведінку після вчиненого злочину у виді надання медичної допомоги потерпілій, самостійний виклик працівників поліції, надання правдивих показань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Звертає увагу на те, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілих, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину і вважається таким, що не має судимості.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та його невідповідність ступеню тяжкості та особі останнього внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Зазначає, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання у визначених межах, не достатньо врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України та безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не звернувши увагу на те, що безпосередньо після скоєння злочину він намагався приховати і знищити сліди злочину, тобто перешкодити органам досудового розслідування у встановленні істини в кримінальному провадженні.

Вказує, що зухвала поведінка обвинуваченого щодо неї, як потерпілої, під час досудового та судового слідства не свідчить про щире каяття ОСОБА_7 , а є намаганням уникнути суворого покарання.

На думку потерпілої в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого суд мав би визнати тяжкі наслідки від скоєного злочину, оскільки смерть ОСОБА_10 була заподіяна з особливою жорстокістю.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримку апеляційних скарг у повному обсязі з наведених підстав, потерпілої ОСОБА_9 , яка просила задовольнити її апеляційні вимоги в повному обсязі, прокурора про часткове задоволення апеляційної скарги потерпілої та залишення без задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 до задоволення не належать.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.07.2021 щодо ОСОБА_7 відповідає.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів погоджується.

Порушень процедури розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, колегія суддів виходить з положень ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, має бути необхідним, достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і призначається судом з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який несудимий, за місцем фактичного проживання і роботи характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину, в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, визнавши обставиною, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та призначено покарання в межах санкції статті КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, яке відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання мінімального покарання, передбаченого відповідною частиною санкції статті.

З огляду на наведене, колегія суддів не знаходить також і підстав для призначення ОСОБА_7 максимального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як того вимагає потерпіла ОСОБА_9 .

Доводи захисника та обвинуваченого щодо неврахування в повній мірі судом першої інстанції при призначенні покарання щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, наявності на утриманні неповнолітньої дитини та позитивних характеристик на ОСОБА_7 , є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції зазначене було в повному обсязі враховано при постановленні судового рішення.

Надання потерпілій ОСОБА_10 медичної допомоги після заподіяння чисельних ударів, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження, не залишення місця події та виклик працівників поліції, вказує на усвідомлення обвинуваченим власних злочинних дій і не є тими обставинами, що впливають на розмір призначеного йому покарання, яке призначене не в максимальних його межах.

Надання обвинуваченим правдивих показань, на що посилається захисник, є лише способом захисту в кримінальному провадженні, що будь-яким чином не впливає на розмір призначеного покарання, а визнання вини є складовим елементом поняття «щире каяття», яке враховано судом при призначенні покарання.

Колегія суддів визнає недоречними посилання обвинуваченого на те, що суд призначив йому більше за розміром покарання, ніж в судових дебатах просив прокурор і звертає увагу на те, що при призначенні покарання суд діє на підставі загальних положень КК України і не обмежений позицією учасників кримінального провадження.

Щодо врахування при призначенні покарання тієї обставини, що ОСОБА_7 має матір пенсійного віку, колегія суддів зауважує, що будь-який доказів того, що вона потребує постійного догляду, за відсутності інших осіб, які можуть його надати, стороною захисту не надано. При цьому враховується, що до затримання обвинувачений проживав без реєстрації із співмешканкою ОСОБА_10 в с. Криві Коліна Тальнівського району Черкаської області, а зареєстрований в м. Сміла разом із колишньою дружиною та сином.

Даних про те, що безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 намагався приховати його сліди, чим перешкодити органу досудового розслідування у встановленні істини в кримінальному провадженні, на що посилається потерпіла в апеляційній скарзі, з матеріалах кримінального провадження не вбачається. При цьому враховується, що прокурор не заперечував той факт, що обвинувачений сприяв в розкритті кримінального правопорушення, про що міститься посилання в обвинувальному акті і не оспорюється прокурором шляхом подання апеляційної скарги.

Вирішуючи доводи потерпілої щодо відсутності щирого каяття у ОСОБА_7 , колегія суддів враховує те, що під щирим каяттям припускається критична оцінка особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його апеляційні вимоги щодо пом`якшення призначеного йому покарання в межах санкції частині статті КК України, не вказують на відсутність готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Колегія суддів позбавлена можливості визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 вчинення злочину з особливою жорстокістю, оскільки суд приймає рішення в межах пред`явленого особі обвинувачення, а з пред`явленого в обвинувальному акті останньому обвинувачення, яке суд першої інстанції визнав доведеним, такої обтяжуючої покарання обставини не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає вид та розмір покарання ОСОБА_7 таким, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, і не знаходить підстав вважати, що воно є несправедливим внаслідок надмірної суворості або м`якості, оскільки переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного покарання за вироком районного суду, в апеляційних скаргах сторони захисту та обвинувачення не наведено.
Доводи ОСОБА_7 про те, що він був затриманий 20.11.2020, а не 23.11.2020, як зазначено у вироку суду першої інстанції, колегією суддів не перевіряються, оскільки це питання вже вирішено ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 14.07.2021 про виправлення описки у вироку Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.07.2021 і дана ухвала в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржена.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Колегія суддів наголошує на тому, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.
За змістом вироку вбачається, що у ньому є посилання на те, що ОСОБА_7 є раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, що суперечить суті інституту припинення судимості і є неприпустимим. Разом з цим, оскільки наведене не враховано при призначенні покарання ОСОБА_7 і будь-яким чином не вплинуло на його розмір, вирок в цій частині зміні не належить.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок законним та обґрунтованим, за відсутністю підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженим Конопліним в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді