Справа № 128/1887/21
Провадження №11-кп/801/153/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 2 листопада 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Знам`янка Кіровоградської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 391 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2020 та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи засудженим вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі з 21.09.2020 в Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» та, будучи притягнутим до відповідальності за порушення режиму відбування покарання, відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 11.02.2021 та постанови начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» від 09.02.2021, підданим стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу з 11.02.2021 строком на 1 (один) місяць, незважаючи на те, що йому були роз`яснення права та обов`язки засуджених, вимоги відбування покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, після чого був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, і знову вчинив умисний злочин.
Так, 13.05.2021 близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито, в категоричній формі відмовився виконувати поставлену йому відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України законну вимогу виконуючого обов`язки начальника відділення СПС № 8 ОСОБА_10 приступити до 2-х годинного відпрацювання по благоустрою колонії і прилеглої території, що включало в себе прибирання та копання частини квітника, так як згідно з графіком чергувань від 25.04.2021 на травень 2021 року, затвердженого заступником начальника установи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_11 , ОСОБА_7 був черговим.
Однак засуджений ОСОБА_7 вимогу представника адміністрації установи не виконав. Після цього виконуючим обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби № 8 ОСОБА_10 додатково доведено та роз`яснено ОСОБА_7 його права та обов`язки, передбачені ст. 9, ч. 3 ст. 107 КВК України, Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 391 КК України, та доведено до його відома розпорядок дня установи. Після чого засудженому ОСОБА_7 виконуючим обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби № 8 ОСОБА_10 було повторно поставлено законну вимогу приступити до виконання поставлених завдань, однак засуджений ОСОБА_7 вимоги представника адміністрації установи не виконав. При цьому засуджений ОСОБА_7 поводив себе зухвало та демонстративно своєю нетактовною поведінкою подавав негативний приклад іншим засудженим.
Цього ж дня близько 10 год 45 хв начальник Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» ОСОБА_12 викликав до свого службового кабінету ОСОБА_7 , де у присутності заступника начальника установи ОСОБА_11 , виконуючого обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби № 8 ОСОБА_10 та оперуповноваженого оперативного відділу ОСОБА_13 засудженому було запропоновано приступити до робіт з благоустрою колонії і прилеглої до неї території згідно зі ст. 118 КВК України, а саме: перекопати та прибрати частину квітника, на що ОСОБА_7 відмовився. Після цього ОСОБА_7 додатково доведено і роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 9, ч. 3 ст. 107 КВК України, п. 3 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 391 КК України. Після цього начальником Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» ОСОБА_12 повторно поставлено ОСОБА_7 вимогу приступити до робіт з благоустрою колонії і прилеглої до неї території згідно зі ст. 118 КВК України, а саме: перекопати та прибрати частину квітника. Однак ОСОБА_7 законну вимогу представника адміністрації установи повторно не виконав, мотивуючи це власними переконаннями та поглядами на життя.
Тобто, засуджений ОСОБА_7 13.05.2021 о 10 год 30 хв та повторно того ж дня о 10 год 45 хв відкрито, в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги представника адміністрації виправної установи, а саме: приступити до виконання робіт по прибиранню території установи, чим не виконав вимоги ст. 9 КВК України, згідно з якою засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, виконувати необхідні роботи із благоустрою установи виконання покарань, та вимоги ч. 5 ст. 118 КВК України, відповідно до якої засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. При цьому, засуджений ОСОБА_7 був забезпечений необхідним робочим інвентарем та за станом здоров`я міг залучатись до виконання робіт по благоустрою установи, згідно з ч. 5 ст. 118 КВК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення йому покарання, а саме, пом`якшити його. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на момент ухвалення вироку суду першої інстанції від 02.11.2021 він відбув 1 рік та 5 місяців покарання за попереднім вироком від 11.06.2020, однак суд до покарання за попереднім вироком приєднав більше 6 місяців. Крім того, судом безпідставно не враховано його повне визнання своєї вини, що обумовлює наявність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, порушує питання про зміну вироку в частині визначення початку строку відбування покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим просить доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про обрахування початку строку відбування покарання ОСОБА_7 з моменту ухвалення вироку, тобто з 02.11.2021.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на момент ухвалення вироку ОСОБА_7 відбував покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2020 у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складала 3 роки 14 днів, яка частково приєднана до покарання за новим вироком, відтак, початок строку відбування покарання має рахуватись з дня ухвалення нового вироку.
Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, заперечивши проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 в злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншій протидії адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), а тому судом його дії за ч.1 ст. 391 КК України кваліфіковані вірно.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Так, суд врахував особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав свою вину, однак не розкаявся у вчиненому та підкреслив, що буде в подальшому так вчиняти, якщо до нього будуть пред`являти такі вимоги.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та правової позиції Верховного Суду, висловленою Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання тощо.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у обвинуваченого обставин, що пом`якшують покарання.
Призначене обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та така міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме в частині обрахування початку строку відбуття покарання.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.
Відповідно до п.2 ч.4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування обвинуваченим покарання.

В порушення вищезазначених вимог у резолютивній частині вироку суд першої інстанції невірно визначив початок строку відбування покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 на момент ухвалення вироку суду першої інстанції від 02.11.2021 відбував покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2020 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Невідбута частина покарання за попереднім вироком частково приєднана до покарання за новим вироком на підставі ч.1 ст. 71 КК України та строк покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Однак, з аналізу норм кримінального закону та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що при призначенні остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України суд визначає його шляхом приєднання до покарання за новим вироком повністю, або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тому строк частково відбутого покарання за попереднім вироком судом має обраховуватись на момент ухвалення вироку та відповідно і початок строку відбування покарання має рахуватись з дня ухвалення нового вироку.

Таким чином, початок строку відбування покарання ОСОБА_7 у цьому провадженні має рахуватись з дня ухвалення вироку Вінницького районного суду Вінницької області з 2 листопада 2021 року.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КК України підставою для зміни вироку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 2 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині визначення початку строку відбування покарання змінити.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку з 2 листопада 2021 року.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4