ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/1006/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2430/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від частини з них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 06 05 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 28 січня 2021 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2021 року остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Зараховано у строк покарання, саме покарання відбуте за попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2021 року за період з 26 липня2019 року по 25 листопада 2019 року, та з 29 січня 2020 року по 06 травня 2021 року;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 30 грудня 2020 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст. ст. 185, ч.ч.3,4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання:
за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 грудня 2020 року остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяці.
Зараховано у строк покарання, покарання відбуте за попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 грудня 2020 року за період з 26 січня 2020 року по 06 травня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_9 солідарно з ОСОБА_7 на користь держави в особі Харківського НДЕКЦ витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчих експертиз у розмірі 471,03 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 солідарно ОСОБА_7 судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз у розмірі 2400 гривень.
Скасовано арешти майна, накладені ухвалами слідчих суддів Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 01 2020 року, 22 01 2020 року, 26 02 2020 року, 27 02 2020 року, 11 03 2020 року.
Долю речових доказів визначено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вказаним вироком встановлено, що 19, 30 листопада та 01 грудня 2019 року приблизно о 17 - 00 годині ОСОБА_9 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись з дозволу ОСОБА_10 в цеху, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , скориставшись відсутністю уваги з боку власника та інших осіб, усвідомлюючи, що його дії ніким не помічені, повторно, таємно викрадав: шуруповерт марки «Makita bdf343», фрейзер марки «CRAFT ТЕС PXER 213» вартістю 790, 68 грн., перфоратор марки «»МАКІТА 2440» моделі «HR 2450» вартістю 1400 грн., торцовичну пилу марки «DEWALT dw716» вартістю 13477, 54 грн та шуруповерт марки «HILTI gfs-14a» вартістю 1776 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 3141, 28 грн, 2190, 68 грн та 15253, 54 грн.
Крім того, в двадцятих числах грудня 2019 року приблизно о 14-00 годині, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, через розбите скло вхідних дверей проникли до приміщення центру дитячої та юнацької творчості Ізюмської міської ради Харківської області, розташованого по АДРЕСА_5 , звідки повторно, таємно викрали секцію радіатора теплового, чим завдали управлінню освіти Ізюмської міської ради Харківської області матеріальну шкоду у розмірі 299, 50 грн.
Також, наприкінці грудня 2019 року приблизно о 19-00 годині, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_9 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом пошкодження запірного пристрою на вхідних дверях, проник до житлового будинку АДРЕСА_6 , який належить ОСОБА_11 , звідки повторно, таємно викрав викрутку з рукояткою та змінним наконечником вартістю 79, 20 грн., розвідний ключ з рукояткою вартістю 74,16 грн., садовий секатор вартістю 59,86 грн. та болгарку марки «DWT» моделі «WS-115» вартістю 820 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_12 , який користувався будинком з дозволу власника, матеріальну шкоду у розмірі 1033, 22 грн.
25 грудня 2019 року приблизно о 23 00 годині ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, маючи умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, через незачинені двері проник до квартири АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_13 та якою, з дозволу останньої користувався потерпілий ОСОБА_14 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого ОСОБА_15 , який спав у квартирі з дозволу власника, звідки повторно, таємно викрав чоловічу зимову куртку марки «Philipp Plein «couture eat 1978», «Limited edition Luxury from Switzerland» розмір «L», вартістю 1890 грн., фітнес-годинник «Xiaomi mi smart band 4» (Black), вартістю 450 грн., які належать потерпілому ОСОБА_15 , чим завдав останньому матеріальну шкоду у розмірі 2340 грн., а також телевізор марки «Рубін» вартістю 500 грн., ТВ-тюнер марки «Strong» вартістю 226, 85 грн., антену від тюнера «Виасат» до телевізора вартістю 163, 18 грн., мікрохвильову пічку марки «Samsung» механічну вартістю 600 грн., праску біло-блакитного кольору вартістю 195 грн. та білизну на двоспалку вартістю 228 грн., які належать потерпілому ОСОБА_14 , чим завдав останньому матеріальну шкоду у розмірі 1913, 03 грн.
Крім того, 02 січня 2020 року приблизно о 17-00 годині ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом віджиму вікна, проникли до квартири АДРЕСА_8 , яка належить ОСОБА_16 , звідки повторно, таємно викрали шуроповерт марки «Енергомаш» вартістю 706,80 грн., перфоратор марки «Темп» модель «ПЄ-850» вартістю 584, 40 грн., які належать ОСОБА_17 , який здійснював ремонт вищевказаної квартири з дозволу власника, чим завдали потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду у розмірі 1291, 20 грн.
Також, 05 січня 2020 року приблизно о 17-30 годині ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, реалізуючи свій раніше виниклий прямий умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом пошкодження запірного пристрою на гаражних воротах, проник до приміщення гаражу АДРЕСА_9 , який належить ОСОБА_18 , звідки повторно, таємно викрав спортивний велосипед ТМ «Me Kenzie» «НІ11600» чим завдав потерпілому ОСОБА_19 , який користувався гаражем з дозволу власника, матеріальну шкоду у розмірі 2700 грн.
Крім того, 24 січня 2020 року приблизно о 17-00 годині ОСОБА_7 , будучи неповнолітнім, реалізуючи свій раніше виниклий прямий умисел на крадіжку чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом взлому вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_10 , яка належить ОСОБА_20 , звідки повторно, таємно викрав планшет торгової марки «Asus» моделі «transformer» на 16 гб, вартістю 1700 грн., чохол-книжку з еко-шкіри вартістю 179, 40 грн., які належать потерпілій ОСОБА_21 , яка користувалась квартирою з дозволу власника, чим завдав останній матеріальну шкоду у розмірі 1879, 40 грн.
Дії ОСОБА_7 у сукупності кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, а дії ОСОБА_9 у сукупності кваліфіковано за ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить про зміну вироку в частині пом`якшення ОСОБА_7 покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, вказує, що суд першої інстанції, призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає його особі та за своїм розміром є явно несправедливим.

Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку таким фактам, як визнання ОСОБА_7 своєї вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того вказує, що кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинене у неповнолітньому віці, а завдані потерпілим збитки, останній добровільно частково відшкодував.

Характеризуючи особу обвинуваченого, апелянт також, зазначає про позитивні характеристики ОСОБА_7 за місцем проживання та про те, що останній не перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах (а.с. 208-209).

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили про її задоволення.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі по справі, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого щодо пом`якшення ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, одружений, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочинів та вчинення злочинів у неповнолітньому віці.

При цьому, обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий реальний строк покарання в межах санкцій статті, застосувавши при цьому положення ст. 70 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є мінімальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого наголошує на наявності обставин, що можна визнати пом`якшуючими при призначенні покарання.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, такі обставини, як визнання ОСОБА_7 своєї провини, активне сприяння розкриттю злочинів та вчинення злочинів у неповнолітньому віці вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та визнані обставинами, що його пом`якшують.

Такі обставини, про які зазначає в своїй апеляційній скарзі апелянт в якості пом`якшуючих покарання, - як наявність позитивної характеристики за місцем мешкання та відсутність перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога, за своєю суттю та соціальною вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень. Їх наявність сама по собі за відсутності інших суттєвих обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання.

Посилання апелянта на часткове відшкодування ОСОБА_7 завданих потерпілим збитків, не знайшло свого підтвердження матеріалами кримінального провадження, та додатково спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_21 , яка у своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого зазначила про те, що ОСОБА_7 ніяких збитків їй не відшкодовував. Більш того, майно, викрадене останнім, повернуто ОСОБА_21 так і не було.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що інші альтернативні види покарань, окрім позбавлення волі, у даному випадку не будуть дієвими для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступень тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 06 05 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4