КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року,

за участі: представника ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000127 від 16 лютого 2019 року на майно, вилучене в ході проведення 19 січня 2021 року огляду прибудинкової території за адресою: м. Київ, вулиця Цвітаєвої, 3, а саме на транспортний засіб MERCEDES-BENZ B 180 D, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.
Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що 20 січня 2021 року слідчим суддею клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна, копію ухвали не надіслано, про її існування стало відомо 26 травня 2021 року, апеляційну скаргу надіслано 28 травня 2021 року.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та немотивованою через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в рамках даного кримінального провадження підозра ОСОБА_5 не вручалася та він не має процесуального статусу, є добросовісним набувачем зазначеного майна, що підтверджується договором купівлі-продажу № 8045/2020/1905773 від 29 січня 2020 року.
Як стверджує апелянт, вказаний транспортний засіб не є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки доказів, які б спростовували, що вказаний автомобіль ввезено на територію України за підробленими документами і за обліками Генерального секретаріату Інтерполу перебуває у розшуку та належить ТОВ «Форс Трейд» також відсутні.
Окрім того, клопотання прокурора подано до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотання обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням кримінального провадження.
В судове засідання прокурор не з`явився, 17 вересня 2021 року надіслав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, через зайнятість в іншому судовому засіданні. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, оскільки Офісом Генерального прокурора не надано доказів про неможливість забезпечити участь прокурора в судовому засіданні враховуючи те, що до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні відповідно до постанови від 26 травня 2021 року входить дванадцять прокурорів, (а.с. 13-14).

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено, з огляду на положення абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, та апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 16 лютого 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діяла злочинна організація. Яка займалася незаконним заволодінням транспортними засобами на території країн Європейського Союзу. У подальшому. Вказані транспортні засоби ввозилися на територію України та реалізовувалися третіми особами. Учасники створеної злочинної організації, завдяки розробленому плану з 2017 по лютий 2020 року незаконно заволоділи транспортними засобами на суму 28 131 872, 06 грн.
Встановлено, що 03 липня 2018 року ОСОБА_8 знаходячись на території Чеської Республіки в м. Прага уклав договір оренди автомобіля з компанією «Fors Trade s.r.o» та отримав у користування автомобіль MERCEDES-BENZ В 180 D, VIN НОМЕР_1 , шляхом оплати першого внеску, створивши видимість намірів подальшої слати оренди в повному обсязі. В подальшому учасниками злочинної організації, здійснено ввезення транспортного засобу на територію України, де за підробленими документами здійснено його розмитнення та первинну реєстрацію на підконтрольну особу, громадянина України, та його подальший продаж третім особам.

Транспортний засіб MERCEDES-BENZ В 180 D, VIN НОМЕР_1 оголошено в розшук та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Окрім того, відповідно до інформації Департаменту міжнародного співробітництва НПУ, автомобіль MERCEDES-BENZ В 180 D, VIN НОМЕР_1 перебуває у міжнародному розшуку за запитом правоохоронних органів Чеської республіки.

19 січня 2021 року в ході проведення огляду на прибудинковій території за адресою: м. Київ, вулиця Цвітаєвої, 3, вилучено автомобіль MERCEDES-BENZ В 180 D, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , реєстрація якого здійснена на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
20 січня 2021 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб MERCEDES-BENZ B 180 D, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року клопотання задоволено, з огляду на те, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт нерухомого майна, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.
Так, як убачається із даних реєстраційної картки транспортного засобу та доданого до апеляційної скарги свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль MERCEDES-BENZ B 180 D, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 8045/2020/1905773 від 29 січня 2020 року.
Даних щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не вручено та відомості про можливу причетність його до їх вчинення, до ЄРДР не внесено.
Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що договір купівлі-продажу № 8045/2020/1905773 від 29 січня 2020 року, на підставі якого ОСОБА_5 набув право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ B 180 D, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , визнаний у встановленому законом порядку недійсним.

Накладаючи арешт на майно добросовісного набувача, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 з потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Проте вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

Інших підстав для накладення арешту, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, а також обґрунтування наявності випадків, передбачених ч.ч. 3 - 6 ст. 170 КПК України, в клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді не зазначено.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене у сукупності дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_5 здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в його право на мирне володіння та користування майном здійснено без законних на те підстав.

Крім того, як убачається із положень ч.ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Накладаючи арешт на транспортний засіб із забороною користування та розпорядження ним, слідчим суддею не враховано вимоги вказаної статті, та не наведено в ухвалі жодного обґрунтування необхідності позбавлення права власника майна користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Колегія суддів звертає увагу й на інші істотні порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону.
У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності власника майна завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно, може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.

У будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивувавши своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000127 від 16 лютого 2019 року на майно, вилучене в ході проведення 19 січня 2021 року огляду прибудинкової території за адресою: м. Київ, вулиця Цвітаєвої, 3, а саме на транспортний засіб MERCEDES-BENZ B 180 D, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом,- скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000127 від 16 лютого 2019 року на майно, вилучене в ході проведення 19 січня 2021 року огляду прибудинкової території за адресою: м. Київ, вулиця Цвітаєвої, 3, а саме на транспортний засіб MERCEDES-BENZ B 180 D, VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/2793/21-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_9
Справа № 11сс/824/5203/2021 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК