Провадження 11-кп/824/2171/2021 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2021,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2021 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 травня 2021 року включно.

Дане рішення мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не припинили свого існування на час розгляду питання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 . Окрім цього, суддею були враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків та його майновий стан.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, указавши на незаконність та необґрунтованість ухвали. В обґрунтування доводів указав на те, що місцевим судом було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки розгляд справи відбувся за відсутності захисника ОСОБА_7 , який належним чином не був повідомлений про дату та час проведення судового засідання, в той час як захист обвинуваченого ОСОБА_6 на вимогу судді ОСОБА_1 здійснював адвокат ОСОБА_10 , з яким обвинувачений ОСОБА_11 мав конфлікт інтересів. Поряд з цим захисник указав, що формальний підхід до вирішення питання про продовження строку тримання під вартою суперечить практиці Європейського суду з прав людини, сформульованої зокрема у рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України», рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України». Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби, або визначити заставу.

Захисники, прокурор до суду апеляційної інстанції не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, від обвинуваченого ОСОБА_6 клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому колегія суддів, повідомивши сторони про день та час розгляду апеляційної скарги, вважає можливим відповідно до положень ст. 422-1 КПК України провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів справи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині необхідності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою апеляційна скарга захисника не містить.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити ризик переховування його від суду у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом. Так, колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_11 є громадянином іншої держави, не має на території України визначеного місця проживання. Посилання захисника на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність квартири, яка була орендована родичами обвинуваченого, не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючі ризики. Крім того, матеріали провадження не містять доказів наявності постійного місця проживання обвинуваченого на території України.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_11 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я, а отже, підстав для застосування запобіжного заходу у виді застави колегія суддів не вбачає.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, який би забезпечив належну поведінку останнього під час розгляду кримінального провадження.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи вказують на те, що строк тримання ОСОБА_6 під вартою був продовжений та на момент розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалений обвинувальний вирок.

Ці обставини у поєднанні із положеннями ст.ст. 196, 197, 199 КПК України дають підстави стверджувати те, що строк дії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2021 року закінчився. Колегія суддів враховує і те, що положеннями КПК України не передбачено можливості закриття провадження у справі чи залишення апеляційної скарги без розгляду у випадку закінчення дії оскаржуваного рішення. У зв`язку із цим колегія суддів позбавлена можливості ухвалити будь-яке рішення у цій справі окрім як залишити оскаржувану ухвалу без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів приходитьдо висновку, що підстави для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2021відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.03.2021, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 травня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4