Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3322/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000111 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 19 травня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колесники Овруцького району, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого у Гладковицькому лісництві ДП «Овруцьке лісове господарство», інваліда 2 групи, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -
обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, та призначеного судом покарання, просить вирок суду змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття, а також стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень. Вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність пом`якшуючої обставини - щире каяття є помилковим, оскільки обвинувачений не викликав швидку допомогу, та жодного разу не попросив у нього пробачення. Вважає, що факт визнання вини не може свідчити про щире каяття. Зазначає, що суд формально віднісся до розгляду його позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки не надав належної оцінки доказам, які доводять обґрунтованість його вимог, не врахував його душевних страждань пережитих внаслідок дій обвинуваченого, наявність у нього нервових розладів, які появилися внаслідок неправомірних дій обвинуваченого та негативні емоції щодо порушення стану його здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом та кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі ст.47 КК України. Вважає вирок суду необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу Гладковицького лісництва ДП «Овруцьке лісове господарство», оскільки він дійсно з 14.08.2020 р. по теперішній час працює водієм в Гладковицькому лісництві ДП «Овруцьке лісове господарство», колектив якого готовий взяти його на поруки.
Прокурор Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 , в яких вказав про безпідставність доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без зміни.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , яке надійшло від потерпілого ОСОБА_10 , йдеться про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого та про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не застосовувався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 493,80 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 4000 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 11 жовтня 2020 року близько 18 години 30 хвилин в АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті неприязних відносин виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_7 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, правою рукою наніс два удари в ділянку голови ОСОБА_10 , в результаті чого останньому заподіяв легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин на рівні лівої виличної дуги, крововиливу та поверхневої забійної рани слизової оболонки нижньої губи зліва на рівні 1-2-3 зубів.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги обвинуваченого та в заперечення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 , пояснення представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги потерпілого та в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та які були перевірені судом першої інстанції та їм надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання ніким з апелянтів не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу Гладковицького лісництва ДП «Овруцьке лісове господарство», апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки.

Звернення з клопотанням крім колективу можуть ініціювати сам обвинувачений (підсудний) або його родичі, потерпілий, також прокурор, слідчий чи особа, яка провадить дізнання.

Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи.

За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі (але не зобов`язаний) звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу. Відмова суду в задоволенні клопотання має бути вмотивованою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, стороною захисту були надані клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , працюючого опалювачем Гладковицького лісництва, з передачею його на поруки колективу підприємства, довідка-характеристика на ОСОБА_7 , протокол № 5 засідання профспілкового комітету Овруцького держлісгоспу від 25 лютого 2021 року.

Судом першої інстанції зазначено, що під час встановлення даних про особу обвинуваченого на початку судового розгляду ОСОБА_7 повідомив суду, що він не працює. З довідки-характеристики вбачається, що ОСОБА_7 працює опалювачем в Гладковицькому лісництві ДП «Овруцьке ЛГ» з 14.08.2020 року по даний час, проте дата видачі даної довідки відсутня. Суду надано протокол засідання профспілкового комітету, протоколу зборів трудового колективу не надано, хоча закон встановлює можливість передачі особи на поруки саме трудовому колективу, а не профспілковій організації. Клопотання та протокол засідання профспілкового комітету датовані 25 лютого 2021 року, документально підтверджених відомостей про офіційну працевлаштованість обвинуваченого на даний час суду не надано. Сам обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що на даний час він працює водієм в ДП «Овруцьке лісове господарство», у документах, наданих суду вказано, що ОСОБА_7 працював опалювачем.

Таким чином, за відсутності протоколу загальних зборів колективу підприємства, за відсутності чітких, підтверджених відповідними доказами, відомостей про те, що обвинувачений на час розгляду клопотання офіційно працює, на якій саме посаді, і що його праця не має тимчасового чи сезонного характеру, що має значення для оцінки судом можливості проведення колективом підприємства заходів, передбачених самим поняттям поруки, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу підприємства, оскільки судом не встановлено наявність усіх передбачених законом умов такого звільнення.

Надання апеляційному суду обвинуваченим ОСОБА_7 довідки про підтвердження трудового стажу від 28.05.2021 року №46 (а.п. 167), лише вказує на те, що обвинувачений офіційно працює в ДП «Овруцький лісгосп» з 14.08.2020 року по теперішній час, проте, вказана довідка не спростовує висновків суду першої інстанції про відсутність протоколу загальних зборів колективу підприємства, що також є однією з умов для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу підприємства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу підприємства. В апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено доводів які б спростовували висновок суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 про відсутність пом`якшуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставини - щире каяття, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав, намагався вибачитися перед потерпілим та переказати йому певні кошти поштовим переказом.
Шире каяття передбачає визнання особою факту вчинення злочину, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 дійсно визнав вину, щиро розкаявся в судовому засіданні місцевого суду (а.п. 146) та дійсно намагався переказати потерпілому 500 грн. поштовим переказом (а.п. 130).
Вказання потерпілим про те, що у чеку поштового переказу, який міститься в матеріалах справи не вказана адреса отримувача коштів, не відповідає дійсності, оскільки у вказаному чеку зазначена адреса потерпілого ОСОБА_10 : АДРЕСА_1 .
Вказане свідчить про наявність ознак щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому вказана обставина не підлягає виключенню з вироку суду.

Щодо вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_10 в порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування на його користь, зокрема, 40000 грн. моральної шкоди (а.п. 11-12).

Вироком суду стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 4000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції врахував обставини заподіяння тілесних ушкоджень, характер тілесних ушкоджень, глибину фізичних та душевних страждань позивача та вважав, що розмір моральної шкоди, визначений в сумі 4000 грн., буде справедливим для відшкодування душевних страждань потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до вимог закону в повній мірі врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, яких зазнав потерпілий у зв`язку з пошкодженням його здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, а тому судом першої інстанції повністю дотримані вимоги розумності та справедливості з огляду на обсяг страждань потерпілого та інших негативних наслідків, пов`язаних з діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі потерпілого не наведено безумовних підстав для зміни вироку суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, тому підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: