Номер провадження: 11-кп/813/1991/21
Номер справи місцевого суду: 509/2631/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2021 року в кримінальному провадженні №0000151 від 24.02.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе Татарбунарського району Одеської обл., громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одесі, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.185 КК України, -

встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження №0000151 від 24.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.5 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, відповідно до вимог приписів ст.331 КПК України, прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених.

Рішення суду першої інстанції відносно розгляду клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 та клопотань прокурора стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 викладені окремими процесуальними документами.

Ухвала суду першої інстанції за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 не є предметом розгляду в даному апеляційному провадженні.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів стосовно кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , фактично є аналогічними за змістом та мотивовані тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжних заходів обвинуваченим не знизились та не відпали, а тому враховуючи тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим та дані про їх особи, вказують на існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскарженою ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , строком до 26.10.2021 року, а також відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

При прийнятті рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно кожного з обвинувачених суд послався на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, а тому наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що останні можуть здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. Суд послався на те, що метою продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим є: забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невмотивованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. В апеляційній скарзі захисник посилається на фактичну відсутність ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який до взяття під варту був офіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину та цивільну дружину. Крім того, захисник вказує на порушення судом вимог процесуального закону при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу;

- захисник ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 . Захисник вказує на порушення судом вимог КПК України при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу, оскільки клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , всупереч вимогам ст.52 КПК України, було розглянуто за відсутністю захисника. Крім того, захисник посилається на фактичну відсутність ризиків, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який має родину та місце проживання в м. Одесі, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

В апеляційних скаргах захисники просили розглянути апеляційні скарги в присутності обвинувачених, але перед початком апеляційного розгляду захисники відмовилися від клопотань про розгляд апеляційних скарг за участю обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які клопотання про проведення апеляційного розгляду за їх участі не заявляли.

Прокурор звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд апеляційних скарг сторони захисту без його участі, посилаючись на положення ст.422-1 КПК України.
Відповідно до положень ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З урахуванням наведених обставин, апеляційний розгляд проведено за відсутністю прокурора та обвинувачених.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Перевіривши доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції в цілому дотримався вимог ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність на даний час достатніх підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскількиобвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованого йому злочину, за який у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі понад 10 років.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисника про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наведених обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Апеляційний суд враховує доводи сторони захисту, щодо міцності соціальних зв`язків, а саме те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину та цивільну дружину, а також позитивно характеризується за місцем проживання.

Однак, на противагу наведеним доводам сторони захисту, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні або скоєння інших кримінальних правопорушень, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою ймовірністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Оскільки доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, апеляційним судом встановлений факт недотримання судом першої інстанції вимог КПК, які полягають у неприйнятті судом першої інстанції рішення про визначення застави при вирішені питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що з урахуванням вимог ст.183 КПК, суд зобов`язаний був зробити.

Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Разом з тим, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не врахував положень ч.ч.3, 4 ст.183 КПК та, незважаючи на те, що у своєму клопотанні прокурор просив визначити заставу, суд першої інстанції недотримався вимог КПК, та незважаючи на те, що ухвалою суду першої інстанції від 02.06.2021 року за результатами підготовчого судового засідання розмір застави визначався, суд, всупереч вимогам процесуального закону,не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Наведені обставини, відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою безумовне скасування оскарженої ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали в частині клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Скасовуючи ухвалу суду та постановляючи нову ухвалу, при визначенні розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі чудового розгляду обвинувачується ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню або судовому розгляду.

На думку апеляційного суду, розмір застави в межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та не буде непомірним для обвинуваченого, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки за твердженням захисника обвинувачений має міцні соціальні зв`язки.

Що стосується законності ухвали суду першої інстанції в частині рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під варто відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , то в цій частині апеляційним судом встановлені обставини, які слугують безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали та направлення клопотання прокурора в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на новий розгляд до суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Однією із основних засад кримінального провадження, згідно до п.13 ч.1 ст.7 КПК, є забезпечення права на захист. Значення цієї засади відображено у ч.2 ст.20 цього Кодексу, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст.ст. 59, 63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.

Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-1V від 23.02.2006 року, зі змінами, внесеними згідно із Законами №3135-V1 від 15.03.2011 року та №5463-V1 від 16.10.2012 року, остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав і основоположних свобод, є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Цей Закон, як зазначено в Преамбулі, регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідність усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ проти України.

Таким чином, важливою складовою права на захист у кримінальному провадженні - є забезпечення ефективності захисту та створення умов для вільного вибору захисника. Недотримання цих складових права на захист у провадженні на різних стадіях може призвести до істотних порушень вимог КПК та є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , не дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.2 ст.318 КПК, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.324 КПК, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду.

З урахуванням правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 злочину та положень ч.1 ст.52 КПК, участь захисника в даному кримінальному провадженні є обов`язковою.

З тексту оскарженої ухвали, журналу судового засідання судового розгляду в суді першої інстанції та аудіо запису фіксації судового процесу від 27.08.2021 року вбачається, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , його захисник адвокат ОСОБА_6 , участі не приймав.

Також, з матеріалів провадження та долучених до апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 документів вбачається, що захисник завчасно звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в інших судових процесах, які мали відбутися у Біляївському районному суді Одеської області та Арцизькому районному суді Одеської області.

Разом з тим, суд першої інстанції, незважаючи на клопотання захисника ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи, не розглянув питання про можливість забезпечення участі іншого захисника обвинуваченому ОСОБА_9 (в порядку ст.53 КПК), продовжив розгляд кримінального провадження, розглянув клопотання прокурора без участі захисника та ухвалив рішення про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 .

При цьому, відповідно до журналу судового засідання та технічної фіксації судового засідання суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти розгляду клопотання прокурора без участі його захисника.

Апеляційний суд вважає, що обравши таких спосіб розгляду клопотання прокурора в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції не забезпечив права обвинуваченого на захист, яке є найважливішим принципом кримінального процесуального закону України та норм міжнародного права, який закріплений у: Загальній декларації прав людини (прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року); Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року; Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04 листопада 1950 року; Зводі принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в який би то не було формі (затвердженому 09 грудня 1988 року резолюцією Генеральної Асамблеї ООН); «Основних положеннях про роль адвокатів» (прийнятих Конгресом ООН у серпні 1990 року); Рекомендації «Про свободу здійснення професії адвоката» (ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи у 1997 року).

Таким чином, допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального законодавства в частині розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , фактично полягало за собою позбавлення обвинуваченого ОСОБА_9 прав, гарантованих Конституцією України та КПК України та недотримання визначеної законом процедури судочинства та свідчить про неналежний розгляд клопотання прокурора в суді першої інстанції, що унеможливлювало ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог КПК, відповідно до положень ст.ст. 412, 415 КПК, тягнуть за собою скасування оскарженої ухвали та призначення нового розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

Оскільки під час провадження в суді апеляційної інстанції, колегією суддів встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали суду в частині прийняття рішення стосовно продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та призначення нового розгляду клопотання прокурора в суді першої інстанції, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо відсутності підстав для задоволення клопотання прокурора колегією суддів не обговорюються, але підлягають обов`язковій ретельній перевірці при новому розгляді клопотання прокурора, в процесі якого суду необхідно забезпечити належні умови виконання вимог КПК, щодо прав учасників судового провадження, повно, всебічно та об`єктивно дослідити доводи клопотання прокурора, дати їм належну правову оцінку, і в залежності від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог КПК під час розгляду клопотань сторони обвинувачення щодо застосування запобіжних заходів.

Зокрема, відповідно до матеріалів судового провадження, 19.08.2021 року, прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно кожного з обвинувачених.

26.08.2021 року захисник ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8

27.08.2021 року судом першої інстанції, під час судового засідання фактично було розглянуто три окремих клопотання, але прийнято два процесуальних рішення, при цьому відносно клопотань прокурора стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суд прийняв одне судове рішення, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК, визнаються колегією суддів істотними та є безумовними підставами для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали про призначення нового розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , в суді першої інстанції, в тому ж складі суду.

Крім того, враховуючи встановлені апеляційним судом істотні порушення вимог КПК, допущені судом першої інстанції під час судового розгляду даного кримінального провадження, які наведені в ухвалі апеляційного суду, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду від 14.06.2021 року (справа №686/9636/18), апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 369, 418 КПК, вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення вимог кримінального процесуального закону, для вжиття належних та дієвих заходів реагування, з метою неприпустимості аналогічних порушень вимог КПК під час судового розгляду кримінального провадження.
Оскільки апеляційним судом приймається рішення про скасування ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , з призначенням нового розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, що тягне за собою втрату чинності оскарженої ухвали на підставі якої обвинувачений ОСОБА_9 на теперішній час утримується під вартою, обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2021 року в кримінальному провадженні №0000151 від 24.02.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою:

1. Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 26.10.2021 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 , розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 08.09.2021 року; Заставна сума за ОСОБА_8 (номер провадження №11-кп/813/1991/21; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачений ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до прокурора, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 26.10.2021 року.

2. Призначити новий розгляд клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в кримінальному провадженні №0000151 від 24.02.2021 року, в суді першої інстанції, у тому ж складі суду.

У зв`язку із скасуванням ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , -звільнити з-під варти.

Копію ухвали направити на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для відома та виконання в частині звільнення з під варти обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звернути увагу районного суду на неприпустимість допущення під час судового розгляду кримінального провадження істотних порушень КПК України, викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4