н/п 1-кп/490/981/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 10.01.2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, не одружений, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 24.01.2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 18.12.2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 12.06.2013 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 03.02.2016 року умовно-достроково на 11 місяців 16 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2017 року близько 12:00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , з метою реалізації свого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, скориставшись тим, що його дії були не помітні для оточуючих, шляхом вільного доступу, перебуваючи на законних підставах в квартирі АДРЕСА_2 , таємно викрав ноутбук фірми Acer Aspire ES1-512 чорного кольору, вартістю 6800 грн., належний ОСОБА_7 ..

В подальшому, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 6800 грн..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, винним себе визнав частково та суду пояснив, що 16.12.2017 року, більш точного часу вже не пам`ятає, він прийшов на роботу до ОСОБА_7 , яка на той момент була його дівчиною. Він повідомив ОСОБА_7 про те, що хоче закласти її ноутбук фірми "Acer" у ломбард, на що вона йому відповіла: "роби, що хочеш". Після цього, він прийшов за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де вони разом з ОСОБА_7 винаймали квартиру, забрав ноутбук фірми "Acer" та здав його у ломбард, а виручені кошти витратив на власні потреби. Зазначив, що ноутбук він заклав у ломбард на місяць, але точно вже не пам`ятає, та планував його у подальшому викупити, однак не зробив цього, оскільки посварився з ОСОБА_7 , яка подала заяву до поліції та почала проживати вже разом із ОСОБА_9 .. Приблизно в 15 числах січня 2018 року він з`їхав з даної квартири. Вважає, що ОСОБА_7 оговорила його, оскільки він взяв ноутбук з її дозволу, однак з даного приводу він до правоохоронних органів не звертався та не просив притягнути потерпілу за дачу завідомо неправдивих показів. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 6800 грн. визнав повністю, в частині моральної шкоди на суму 13200 грн. - не визнав.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненому злочині, його вина підтверджується матеріалами кримінального провадження та показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої.

Так, допитана під час розгляду справи потерпіла ОСОБА_7 дала показання про те, що з ОСОБА_3 вони проживали разом протягом півроку. Взимку 2017 року, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, до неї на роботу прийшов ОСОБА_3 та попросив у неї ключі від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яку вони разом винаймали. Ввечері вона приїхала за вказаною адресою, але квартира була зачинена, ОСОБА_3 вдома не було і на її дзвінки він не відповідав. Через декілька днів прийшов ОСОБА_3 , який на її запитання з приводу зникнення ноутбуку марки "Acer" відповів, що той знаходиться там, де треба. Лише після того, як від сторонньої особи вона дізналась про те, що її власний ноутбук було закладено ОСОБА_3 до ломбарду, звернулась із заявою до поліції. Ніякого дозволу на закладення ноутбуку до ломбарду вона ОСОБА_3 не давала. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Показання потерпілої є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, з огляду на що суд приймає їх до уваги та кладе в основу вироку.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 10.01.2018 року, 10 січня 2018 року від громадянки ОСОБА_7 , 1994 року народження, було прийнято усну заяву, відповідно до якої приблизно в 20-х числах грудня 2017 року невідома особа шляхом вільного доступу проникла у домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_3 , звідки таємно викрала ноутбук марки "Acer" чорного кольору вартістю 7000 гривень. У вчиненні даного кримінального правопорушення ОСОБА_7 підозрює громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно заяви ОСОБА_7 від 15.01.2018 року, остання, у відповідності до положень ч.1 ст.233 КПК України, надала добровільну згоду і дозвіл працівникам поліції проникнути до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для проведення в даному володінні огляду з метою виявлення слідів правопорушення, а також інших доказів, які сприятимуть розкриттю правопорушення.

Згідно протоколу огляду місця події від 15.01.2018 року із фототаблицею до нього, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 та в присутності двох понятих, місцем огляду є квартира АДРЕСА_2 . Під час проведення даного огляду було виявлено зарядний пристрій до ноутбуку чорного кольору, на якому наявний напис: "Acer S/N: F78074", та зі слів потерпілої був куплений у комплекті разом із ноутбуком фірми "Acer Aspire ES1-512". Крім того, під столом на підлозі було виявлено картону коробку із зображенням ноутбуку та написом "Acer" і наклейкою з написом "Aspire ES1-512".

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2018 року, потерпіла ОСОБА_7 у присутності двох понятих, яким були роз`яснені їх права та обов`язки, які підтвердили даний факт своїми підписами, впізнала ОСОБА_3 за загальними рисами його обличчя, і вказала на нього, як на особу, яка викрала її ноутбук "Acer" Aspire ES1-512.

Згідно відповіді на запит ПТ "Климчук і компанія "Ломбард Капитал" від 31.01.2018 року за вих. №215/18-ю, 16 грудня 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ломбардному відділенні по пр.Центральний, буд.71 в м.Миколаєві, отримав фінансовий кредит під заставу ноутбуку "Acer ES1-512", який через неповернення відсотків у передбачений договором строк, 26.12.2017 року було піддано ломбардом стягненню.

Відповідно до копії договору ПАТ "УкрСиббанк" №0 від 26.08.2016 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, укладеного з ОСОБА_7 , останній було надано кредит в сумі 6800 гривень на придбання товару - ноутбуку марки "Acer".

Згідно квитанції від 25.04.2017 року №3, ОСОБА_10 на рахунок АТ "УкрСиббанк" була сплачена сума в розмірі 52,60 гривень в рахунок погашення кредиторської заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до довідки суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_11 від 16.01.2018 року, вартість ноутбуку фірми "Acer Aspire ES1-512", станом на 16.12.2017 року, складала - 6800 гривень.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 04.12.2018 року №323, ОСОБА_3 , 1993 року народження, на момент інкримінованого правопорушення міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 , 1993 року народження, не страждав та не страждає, а тому, з огляду на його психічний стан, ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Дані докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, що підлягають доказуванню, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання перелічених вище доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту, з огляду на що, суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.

Так, судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , так само не надано суду доказів, що їх спростовують.

Зокрема, під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_7 , яка була допитана судом під присягою, з будь-яких причин обмовила чи могла обмовити обвинуваченого.

Що стосується показів свідка ОСОБА_9 , то суд не може прийняти їх до уваги та використати в якості доказу, оскільки останній надав покази не будучи приведеним до присяги через відмову проходити процедуру, передбачену ст.352 КПК України.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненому злочині суд сприймає, як обраний спосіб захисту з метою уникнути відповідальності та не приймає до уваги.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення по справі, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності "поза розумним сумнівом" (ст.17 КПК України).

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінальних правопорушень, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, які передбачають повноваження суду призначати покарання з врахуванням відповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його особу, а саме те, що він неодружений, офіційно не працює, раніше судимий та притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень проти власності, за попереднім місцем свого проживання ( АДРЕСА_4 ) характеризувався негативно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, лікувався стаціонарно в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1 з 29.09.2010 року по 07.10.2010 року з діагнозом: "Соціалізований розлад поведінки з ризиком розвитку розладу особистості змішаного типу з рисами нестійкості, гіпертимності і демонстративності", з 2010 року перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом: "РПП внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками для здоров`я. Лікування не проходив". Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, який неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, у зв`язку із чим піддавався примусовому приводу, що в свою чергу призвело до тривалого розгляду справи. Заподіяну шкоду потерпілій так і не відшкодував. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання - відсутні.

Згідно досудової доповіді, складеної старшим інспектором Миколаївського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_12 , з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити суттєву небезпеку для суспільства. На думку органу з питань пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на зазначене вище, а також приймаючи до уваги обставини скоєння кримінального правопорушення, форму вини, мотиви та спосіб його вчинення, суд вважає, що вказане кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 з мотивів, породжених його антисоціальним способом життя, і свідчить про те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, має намір продовжувати злочинну діяльність та є суспільно небезпечним для оточуючих, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, як таке, що буде відповідати його особі і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

По справі потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь у рахунок відшкодування матеріальних збитків на суму 6800 гривень та моральної шкоди на суму 13200 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків на загальну суму 6800 гривень, який визнається обвинуваченим, відповідно до ст.1166 ЦК України, підлягає задоволенню.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 13200 гривень, суд зазначає, що з врахуванням глибини моральних страждань потерпілої та з врахуванням доведеності, відповідно до ст.1167 ЦК України, позов підлягає частковому задоволенню.

У даному випадку, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2500 гривень буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6800 /шість тисяч вісімсот грн./ 00 коп. та моральної шкоди 2500 /дві тисячі п`ятсот грн./ 00 коп..

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1