Справа № 522/811/21
Провадження по справі № 1-кп/522/166/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси №106, на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003372 від 09.12.2020 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Капустянка, Савранського району, Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Так, 04.11.2020 року приблизно о 04 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, Площа Привокзальна, заздалегідь не обіцяно отримала від Особи-1 (обвинувальний акт стосовно якого направлений до суду), майно набуте злочинним шляхом, а саме: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8», в корпусі синього кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 , будучи обізнаною, що отримане від Особа-1 майно, здобуте злочинним шляхом, а саме шляхом крадіжки. У той час у неї виник злочинний умисел спрямований на заздалегідь не обіцяний збут майна, яке вона отримала від Особи-1. ОСОБА_3 з метою особистого збагачення вирішила вказане майно закласти до ломбарду, за що отримала грошові кошти та витратила їх на власні потреби.
04.11.2020 року о 04 год. 59 хв. ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на збут здобутого злочинним шляхом майна, збула у відділенні ломбарду ПТ «Ломбард «Гроші Тут» за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85, мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8», в корпусі синього кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .
Отриманими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 198 КК України як заздалегідь не обіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, визнала в повному обсязі та підтвердила обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснила суду наступне. Вказала, що дійсно 04.11.2020 року рано вранці, вона отримала від свого знайомого майно, яке було набуте злочинним майном. Маючи намір підзаробити, вона на свій паспорт здала до ломбарду ПТ «Ломбард «Гроші Тут» за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85, мобільний телефон «Xiaomi Redmi 8», за що отримала грошові кошти та використала їх на власні потреби.
У вчиненому щиро розкаялась, просила вибачення, вказала, що зробила відповідні висновки та завіряла суд більше не вчиняти правопорушення.
Просила суд суворо її не карати, врахувати її щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та призначити їй покарання не пов`язане із позбавленням волі, визначивши їй іспитовий строк, оскільки має трьох малолітніх дітей, однак доказів на підтвердження цього не надала.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , просив не призначати його підзахисній покарання пов`язане із позбавленням волі, а визначити їй іспитовий строк.
Прокурор просила призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити її від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: заздалегідь не обіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.
Мотивування прийнятого рішення.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).
Щодо призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_3 .
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує її особу, яка є громадянкою України, не заміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: Одеська область, Савранський район, с. Байбузівка, проживає за адресою: Одеська область, смт Великодолинське, те, що у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, та те, що вона обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.
В свою чергу, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, що потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні, а обвинувачена ОСОБА_3 є раніше не судимою особою.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд враховує те, що вона щиро розкаялась у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відсутні.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ст. 198 КК України, передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.
Враховуючи наведене покарання у виді арешту та обмеження волі не можуть бути застосовані до ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ст. 198 КК України, у виді одного року позбавлення волі.
Крім того, обвинувачена та її захисник просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, визначивши іспитовий строк, проти чого не заперечувала прокурор.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженої без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строком на один рік.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою та досягне своєї мети.
Щодо запобіжного заходу.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Прокурор просила запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2022 року обвинуваченій ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Захисник обвинуваченої не заперечував проти продовження дії запобіжного заходу обвинуваченій до вступу вироку в законну силу.
Обвинувачена підтримала свого захисника.
Враховуючи особу обвинуваченої, процесуальну поведінку обвинуваченої під час судового розгляду, яка переховувалась від суду, вважає, що запобіжний захід застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2022 року обвинуваченій ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., необхідно залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Витрати для проведення експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
Речові докази, а саме: цифровий диск із відеозаписами з камер відеоспостереження залізничного вокзалу «Одеса-Головна», розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Привокзальна, 2, та цифровий диск із відеозаписами з камер відеоспостереження «Ломбард «Гроші Тут», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 61, 65, 75, 76, 198 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:
Визнати винною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ст. 198 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що якщо засуджена не виконує покладені на неї обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засуджену для відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2022 року стосовно ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., залишити в силі до вступу вироку в законну силу.
Речові докази, а саме:
- цифровий диск із відеозаписами з камер відеоспостереження залізничного вокзалу «Одеса-Головна», розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Привокзальна, 2, зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- цифровий диск із відеозаписами з камер відеоспостереження «Ломбард «Гроші Тут», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 85, зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1