УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2012 у кримінальній справі № 1592,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2012 у кримінальній справі № 1592, а саме на: земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивовано тим, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000031, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2012, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 362, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 233, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 233, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 367 КК України. До внесення відомостей про вказані кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань їх розслідування здійснювалося у межах кримінальних справ № № 1656, 1601, 1592, 1663, 49-3015, 50-5792, 50-4842, 49-2235, 49-3253, 49-3015, 13-6282, 05-18071, 50-6173, 10-22094, 50-6217, 50-6224

На думку заявника, арешт накладений необґрунтовано з огляду на те, що власник майна жодного відношення до кримінального провадження не має. Крім того, адвокатом зазначено, що арешт майна перешкоджає нормальному користуванню власністю особою, яка є законним володільцем, та на даний час орган досудового розслідування необхідність подальшого втручання в такі права власності особи не довів.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд клопотання без його участі та зазначив, що клопотання про скасування арешту майна підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Слідчий СУ ГУ НП у м. Києві, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Згідно з положеннями ст. ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також чи може бути виконане завдання для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2012 у кримінальній справі № 1592 накладено арешт на: земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі матеріалів кримінальної справи № 1592 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000031 від 27.11.2012, досудове розслідування в якому станом на сьогодні триває.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 була передана у приватну власність ОСОБА_4 згідно рішення Київської міської ради від 29.04.2010 №774/4212 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Так, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.
Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.
Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.
З огляду на викладене, заявником до клопотання додано достатньо доказів на підтвердження необґрунтованості накладення арешту у кримінальній справі №1592 на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Старосільська, 65.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
При цьому, слідчий суддя враховує висновки Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19, з яких вбачається, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
При цьому, якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17).
Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 569/4374/16-ц).
Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.07.2018, від 17.10.2018 у справі № 461/233/17 та від 07.11.2018 у справі № 296/8586/16-ц).
Якщо арешт накладений за правилами КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 202/5044/17, від 28.11.2018 у справі № 636/959/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 640/17552/16-ц, від 27.03.2019 у справі № 202/1452/18, від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15-ц).
Відповідно до п. 10 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.
Ця норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України 2012 року про те, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Узагальнюючи правові висновки з даного приводу, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, у якому накладено арешт згідно із вимогами КПК України від 1960 року триває, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, а відтак вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України).
При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Водночас, враховуючи те, що слідчий СУ ГУ НП у м. Києві, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №00000031 від 27.11.2012, в судове засідання не з`явився та не підтвердив факт наявності підстав для подальшого арешту спірного майна, слідчий суддя дійшов висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню, а клопотання задоволенню.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 2012 року, питання про арешт майна вирішено постановою слідчого від 01.03.2012, в той час як на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник арештованої земельної ділянки не набув жодного процесуального статусу, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема, принципу розумності строків та істотно порушує право ОСОБА_4 на таке майно як законного володільця.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2012 у кримінальній справі № 1592.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 98, 170, 173, 174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2012 у кримінальній справі № 1592 задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2012 у кримінальній справі № 1592 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1