Номер провадження: 11-сс/813/1736/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 11.11.2021, якою в межах кримінального провадження №0001031 від 09.11.2021 стосовно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, інваліда 3-ої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 07.01.2022, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а також органом досудового розслідування було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливе переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків, обумовлені, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому відомі данні потерпілого та свідків.
Окрім того, слідчий суддя врахувавши фактичні обставини злочину та приписи п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав за необхідне застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 зазначив, що вважає оскаржувана ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною з огляду на наступне:
- слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 є інвалідом 3-ої групи, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки;
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що прокурором не доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, разом із цим однієї лише тяжкості злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 недостатньо для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та змінити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 до 06:00.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на те, що сторонами кримінального провадження не оскаржується обґрунтованість інкримінованої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає, що на теперішній час підозра останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України є обґрунтованою, повністю підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого та полягає у наступному.

Відповідно до клопотання слідчого, 09.11.2021 в період час з 00:00 до 00:20 год. (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
В ході раптової виниклої сварки, на ґрунті ревнощів до ОСОБА_11 між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел направлений на протиправне заподіяння смерті останньому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, перебуваючи у коридорі квартири АДРЕСА_3 , попередньо схопивши на кухні ніж, умисно наніс ним ОСОБА_10 декілька ударів в область шиї, голови та тулубу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї, колото-різаної рани біля вушної залози, непроникаючого поранення спини, непроникаючого поранення живота.
Виконавши всі дії, які вважав необхідними для настання смерті ОСОБА_10 , покинув місце вчинення злочину. Разом із цим, злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 своїми активними діями завадили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, обумовлені тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, відповідальність за який передбачена лише у виді позбавлення волі, не одружений, не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Водночас, апеляційний суд також враховує ту обставину, що підозрюваний особисто знайомий зі свідками та потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні, більш того, свідок ОСОБА_11 є колишньою співмешканкою підозрюваного.

Разом із цим, колегія суддів вважає такими, що відповідають дійсності посилання захисника ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проте зауважує, що зазначена обставина не зменшує ризики, встановлені апеляційним судом вище та не може бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини вчиненого злочину, в яких останній обґрунтовано підозрюється.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 є інвалідом 3-ої групи, проте зауважує на тому, що будь-яких доказів, які б свідчили про критичний стан підозрюваного та вказували на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Окрім того, відповідно до приписів п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному проваджені щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, поєднаного із застосуванням насильства, слідчий суддя вірно застосував відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, тому вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 11.11.2021, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.01.2022, без визначення розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4