Справа № 159/5413/21 Провадження №11-сс/802/485/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні - прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2021 (ЄРДР №0000792 від 17.09.2021),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2021 частково задоволено клопотання дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме: вантажний спеціалізований самоскид марки «Renault 385ТІ», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , які 16.09.2021 були виявлені та вилучені в ході проведення огляду місця події, на території відкритої ділянки, на відстані 20 метрів від автодороги сполученням "Ковель-Луцьк", за с.Колодяжне Ковельського району Волинської області, зі збереженням права володіння та користування вказаним майном, яке повернуто особам, що нададуть документи про право володіти чи користуватися цим майном, на письмову вимогу цих осіб, адресовану дізнавачу, з покладенням обов`язків, зумовлених дією арешту на майно, яке їм передається для володіння та користування.

Слідчий суддя в частині задоволення клопотання своє рішення мотивував тим, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки існує достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення та містять критерії речових доказів, передбачених ч.1 ст.98 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою накласти арешт на самоскид марки «Renault 385TT», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вважає, вказане майно має суттєве значення та може використовуватись як речовий доказ в кримінальному провадженні, об`єкт кримінально-протиправний дій, що зберіг на собі сліди вчинення злочину. Незастосування арешту на нього із тимчасовим позбавленням права щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, унеможливить встановити причетних осіб до даного злочину.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу, просила ухвалу слідчого судді скасувати, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131, 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, яке визнане у встановленому законом порядку постановою прокурора речовим доказом у кримінальному провадженні №0000792 від 17.09.2021.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

На думку апеляційного суду, транспортний засіб підпадає під критерії речового доказу, визначеного ч.1 ст. 98 КПК України, оскільки містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також суд погоджується з місцевим судом щодо накладення арешту із збереженням права користування даним майном.
Прокурором не доведено в місцевому та апеляційному судах про необхідність заборони та обмеження власника майна в користуванні вилученим майном.
Тому, з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у справі не вбачається.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2021 про накладення арешту на майно без змін. Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді