Справа № 441/766/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/429/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 26 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Глинець, Яворівського району, Львівської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , обвинувачених за ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого адвоката ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:
Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання в виді 200 (двісті) годин громадських робіт .

ОСОБА_8 визнано винуватою в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їй покарання в виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт .

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7181.46 грн. (сім тисяч сто вісімдесят одна грн.46 коп.) та в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень, а також 10000 грн. (десять тисяч грн.) витрат на правову допомогу.

Вирішено питання з речовими доказами та арештованим майном.

За вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 09.04.2018, близько 21:00 год., перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла раптово на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи прямий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, групою осіб з ОСОБА_8 , умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 два удари кулаком правої руки в обличчя, а ОСОБА_8 умисно нанесла ОСОБА_10 один удар держаком вил у ліву стопу, від якого потерпілий впав на землю. Після цього ОСОБА_7 умисно завдав потерпілому один удар ногою в обличчя у ділянці губ та носа, 10 ударів ногами в грудну клітку та 5 ударів ногами в ділянки обох плечей, а ОСОБА_8 умисно нанесла ОСОБА_10 два удари гострою металевою частиною вил у передню черевну стінку зліва та ліве стегно, один удар держаком вил по лівому стегну, два удари держаком вил по правій поперековій ділянці, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також забій м`яких тканин лівого гомілково ступеневого суглобу у вигляді синця, забій м`яких тканин обличчя у вигляді навколо-орбітальних синців обох очей, садна лобної ділянки і спинки носу, синці у правій поперековій ділянці, синці на правій руці, синець та садно на передній черевній стінці зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із даним вироком суду, захисник подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Городоцького районного суду Львівської області від 26.03.2021 і ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В мотивах своєї апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини обвинувачених зроблені на основі неналежних та недопустимих доказів.

Так на думку захисту, заява ОСОБА_10 , надана суду стороною обвинувачення (т.1 а.с.76), є недопустимим доказом. Така заява відсутня в матеріалах досудового розслідування, а її копія міститься в матеріалах адміністративної справи №441/1175/2019 провадження 3/441/650/2019, які не долучені до матеріалів кримінального провадження.

10.04.2018, за заявою ОСОБА_10 від 09.04.2018 (т.1 а.с.206) внесено відомості до ЄРДР по кримінальному провадженню №0000182 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України. 08.04.2019 внесено відомості до ЄРДР по кримінальному провадженню №0000240 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. 08.04.2019 прокурор Городоцької місцевої прокуратури Львівської області виносить постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, якою об`єднує два наведені кримінальні провадження в одне за №0000182 від 10.04.2018 з правовою кваліфікацією ч.2 ст.125, ч.1 ст.296 КК України (т.1 а.с.242-243). 26.04.2019 прокурор Городоцької місцевої прокуратури Львівської області постановою про виділення матеріалів досудового розслідування виділяє з матеріалів досудового розслідування за №0000182 від 10.04.2018 в окреме провадження за №0000281 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.125 КК України (т.1 а.с.244-245). На думку захисту, станом на 10 квітня 2019 року у кримінальному провадженні №0000182 від 10.04.2018 закінчився строк досудового розслідування. Підставою це стверджувати є той факт, що до 10 квітня 2019 року не було вручено письмового повідомлення про підозру, та не було звернення до слідчого судді з клопотанням за правилами параграфу 4, Глави 24 КПК України про продовження строку досудового розслідування. Згідно ч.5 ст.294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає. Кримінальне провадження №0000281 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 125 КК України, станом на 10 квітня 2019 року ще навіть не було розпочате.

Відтак, захист наполягає на тому, що після закінчення строку досудового розслідування слідчий з прокурором втратили процесуальні повноваження на проведення слідчих дій і прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні, а тому всі проведені слідчі дії і прийняті процесуальні рішення після 10 квітня 2019 року є недопустимими доказами.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки порушенню правової процедури при здійсненні вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.234-241), визнавши таке незначним недоліком та вказавши, що повідомлення про підозру підписане належним суб`єктом. Повідомлення про підозру ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було складене 17 березня 2020 року, і в цей же день мало бути вручене, але фактично таке було вручене їм лише 03 квітня 2020 року, що суперечить положенням ч.1 ст.278 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 в запереченнях на апеляційну скаргу зазначає, що вирок суду є законним, вмотивованим та обґрунтованим. Вказує, що в результаті допиту потерпілого ОСОБА_10 у судовому засіданні, інформація щодо дати вчинення правопорушення і звернення до поліції потерпілого - знайшла своє підтвердження, потерпілим доведено та додаткових доказів не потребує і не тягне за собою визнання вказаного письмового доказу недопустимим.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 впродовж усього часу проведення досудового розслідування ухилялися від слідства свідомо, без поважних причин не з`являлися до слідчого для проведення необхідних слідчих дій як самостійно, так і за участю інших учасників досудового розслідування з метою затягування строків розслідування та уникнення кримінальної відповідальності. Вказане призвело до затягування досудового розслідування, зумовлювало невиправдане порушення прав потерпілого, неодноразові звернення слідчих до суду з клопотаннями про застосування до підозрюваних заходів спрямованих на розшук і затримання правопорушників. Зазначає, що жодних порушень при врученні підозри не було. вирок Городоцького районний суд Львівської області від 26.03.2021 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Заслухавши доповідь головуючого, думку захисника адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу свого захисника, прокурора, потерпілого та його представника, які заперечили проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним. Даний висновок ґрунтується на допустимих та належних доказах, які були предметом дослідження суду першої інстанції, були належно їм вивчені та правильно оцінені.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Доводи сторони захисту про те, що всі проведені слідчі дії і прийняті процесуальні рішення після 10 квітня 2019 року є недопустимими доказами, не беруться судом до уваги, оскільки датою реєстрації кримінального провадження (вирок по якому є предметом оскарження) є 26.04.2019, на підставі заяви ОСОБА_10 , матеріали для наведеного вище провадження були виділені із кримінального провадження №0000182 від 10.04.2018, яке було порушено на ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст. 296 КК України .(т.1 а.с. 209,242-245).

Покликання захисника на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки порушенню правової процедури при здійсненні вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , також не можуть братися до уваги, як суттєві порушення кримінального процесуального закону, оскільки підозра була вручена обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належно, постанову про вручення підозри останні могли оскаржити до слідчого судді, однак не скористались таким правом. Окрім того, процедура вручення підозри жодним чином не впливає на кваліфікацію вчиненого обвинуваченими діяння.

Щодо призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, на думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, що відноситься до кримінальних проступків, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, та призначив покарання у виді в виді 200 та 150 годин громадських робіт відповідно.

Дане покарання обвинуваченим є справедливим та достатнім, таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначених у ст. 65 КК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції судовий розгляд у даній справі провів повно, дослідив усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у тому числі доводи сторони захисту щодо таких обставин, вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого переконання про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, належним чином вмотивувавши свої висновки.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 125 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Відтак, даний злочин відноситься до категорії кримінальних проступків у відповідності до ст. 12 КК України.

Оскільки, з моменту вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, минуло вже більше 3-х років, обвинувачені мають бути звільнені від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Якщо звільнення особи від покарання відбувається за правилами ч. 5 ст. 74 КК, то її згода чи згода інших учасників судового розгляду на таке звільнення необов`язкова ( позиція Верховного суду, висловлена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 137/142/15-к).

За таких обставин, апеляційна скарга захисника обвинувачених не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду.

У ході апеляційного провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, ст.ст. 405,407,409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 26 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Звільнити обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4