ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2495/21 Справа № 193/1214/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

(приймають участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000152 за апеляційними скаргами прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Євдокіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, ухвалити новий вирок, яким: - ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання: - за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього належного йому майна; - за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна; - ОСОБА_9 визнати винним за ч.4 ст.187 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного йому майна; в іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання при його призначенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Зазначає, що суд не врахував позицію обвинувачених щодо не визнання ними своєї провини, а також, що вони посягли на найвищу цінність, а саме життя та здоров`я особи,1939 року народження. Окрім того, обвинувачені ніде не працюють, не мають офіційного джерела доходу, за місцем мешкання характеризуються негативно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та закрити кримінальне провадження.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, обвинувачення за п.6 ч.2 ст.115 КК України пред`явлено всупереч процедурі, визначеній КПК України, оскільки під час досудового розслідування не було дотримано вимог ст.214, ч.3 ст.283 КПК України.
Так, 08.04.2017 року до ЄРДР було внесено відомості за № 0000152 за ч.1 ст.115 КК України. Однак це досудове розслідування в жодній з трьох форм, визначених статтею 283 КПК України, не завершувалося, але при цьому обвинувачення ОСОБА_10 було пред`явлене вже за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, відомості про відкриття провадження за якою до ЄРДР не вносилися окремо взагалі.
Разом з тим, в матеріалах справи наявний витяг з ЄРДР від тієї ж дати 08.04.2017 року, але вже із зазначенням іншої кваліфікації кримінального правопорушення саме за п. 6 ч. 2 ст.115 КК України.
Зазначає, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення ОСОБА_10 , визнавши його винним у вчиненні кримінального правопорушення ще й за п.12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки обвинувачення за вищезазначеною правовою кваліфікацією ОСОБА_10 не пред`являлося взагалі і прокурор про зміну пред`явленого обвинувачення в ході судового розгляду не заявляв, а тому судом було погіршено становище обвинуваченого.
Окрім того, п.12 ч.2 ст.115 КК України передбачає вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, однак судом питання щодо обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, не вирішено взагалі, при цьому судом не встановлювалися та не з`ясовувалися вказані обставини, і у вироку жодним чином не зазначено, якими доказами суд встановив факт злочинної змови двох обвинувачених.
Вказує на те, що суд також погіршив становище іншого обвинуваченого ОСОБА_9 , якого визнано винним за ч. 4 ст.187 КК України, за якою кваліфікується розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Однак про заволодіння майном потерпілої у великих чи особливо великих розмірах щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не йдеться, оскільки ці розміри незначні.
Також цьому обвинуваченому не інкримінувалося і заподіяння потерпілій тяжких чи будь-яких інших тілесних ушкоджень, окрім того, не могло йтися і про вчинення ОСОБА_9 злочину у складі організованої групи, оскільки в обвинувальному акті та у вироку суду про таку обставину, що обтяжує покарання, якою, згідно п.2 ч.1 ст.67 КК України, є вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, не йдеться.
Посилається на те, що судом було порушено вимоги п.2 ч.2 ст.374 КПК України, оскільки судом у вироку не наведено мотивів зміни обвинувачення ОСОБА_10 на п.12 ч.2 ст.115 КК України, за яким обвинувачення йому не пред`являлось.
Зазначає, що єдиним доказом причетності обвинувачених до інкримінованого їм кримінального правопорушення у вироку вказується мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_1 , який належав потерпілій ОСОБА_11 в період часу з 01.04.2017 року о 17.04 години до 05.04.2017 року о 12.42 години, який працював з сім карткою мобільного оператора зв`язку за номером НОМЕР_2 , а саме номеру, який належав ОСОБА_11 , а тому із викладеного вбачається, що даний термінал зник ще з 12.42 години 05.04.2017 року, тоді ж як обвинуваченим інкримінується проникнення до оселі потерпілої і заволодіння цим терміналом близько 23-ї години того ж дня, 05.04.2017 року.
Таким чином, оскільки жодних доказів того, де і в чиїх руках знаходився вказаний мобільний термінал у період з 12.42 години 05.04.2017 року по 10.51 годину 07.04.2021 року у матеріалах досудового розслідування немає, стороною захисту було заявлено клопотання про виклик в судове засідання слідчого ОСОБА_12 , однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання виключно на підставі п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, а тому ним було порушено вимоги ч.2 ст.65 КПК України, оскільки слідчого не має у переліку осіб, які не можуть бути допитані як свідки.
Посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено місце, час та спосіб вчинення кримінального правопорушення, оскільки у вироку не зазначено яким доказом і чим саме підтверджується час вчинення злочину, виходячи з того, що не встановлено місцезнаходження вказаного мобільного терміналу та в чиїх руках він знаходився у вказаний вище проміжок часу.
Також зазначає, що обвинуваченим інкримінувалося і заволодіння зарядним пристроєм до мобільного телефону потерпілої, однак при дослідженні в судовому засіданні речових доказів - фрагментів зарядних пристроїв, вилучених у будинку за адресою АДРЕСА_2 , де періодично перебував обвинувачений ОСОБА_9 підтвердилося те, що жоден з цих пристроїв потерпілій не належав.
Вказує, що суд посилається на те, що «згідно із Актом про застосування службової собаки під час роботи якої був встановлений ймовірний підхід чи відхід обвинувачених по вулиці Пушкінська та Набережна (а.с.41 т.2)», але при цьому у вироку жодним чином не вказується, яким маршрутом підходили чи відходили обвинувачені, з якого місця вони стали йти пішки після того, як висадилися з автомобіля, де, на яких ділянках місцевості були виявлені хоча б ймовірно їхні сліди та інше. До того ж вулиці з назвою Пушкінська в селі Вакулове немає і у вищезазначеному Акті застосування службового собаки вулиця з такою назвою не зазначається взагалі, як не зазначається і адреса садиби, з двору якої вийшов собака.
Стверджує, що суд посилається на слід взуття, вилучений 07.04.2017 року при огляді домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , та який належить ОСОБА_9 , однак у протоколі огляду події, на який посилається суд, слід взуття процесуально не вилучався і не ідентифікувався, а саме, не вказані розміри сліду; індивідуальні особливості підошви; дані вимірів елементів доріжки слідів; спосіб виявлення і фіксації сліду; спосіб вилучення сліду та його упаковка, а тому ідентифікувати слід неможливо.
При цьому суд посилається на те, що належність вказаних кросівок саме ОСОБА_9 підтверджується висновком експерта № 30/4.1/170 від 28.07.2017 року, однак це не відповідає дійсності, адже у цьому висновку прізвище ОСОБА_9 не зазначається, окрім того, ОСОБА_9 щодо належності йому цих кросівок не заявляв, оскільки ці кросівки як речовий доказ в суді не досліджувалися.
Всі інші докази, а саме висновки експертів, покази свідків, жодним чином не вказують на причетність обвинувачених до інкримінованого їм кримінального правопорушення насамперед з огляду на те, що не встановлено його час.
Також захисник просить ухвалу суду першої інстанції від 27.07.2021 року, якою виправлено описку у вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про виправлення описки у вироку - відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.379 КПК України, виключив з резолютивної частини вироку норму кримінального закону, а саме п.12 ч.2 ст.115 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене за попередньою змовою осіб, при цьому доводи, викладені у вироку, зводяться до того, що мала місце попередня змова обвинувачених.
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року: - ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому майна; - ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому майна; - за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року виправлено описку в мотивувальній та резолютивній частинах вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме вказано щодо зазначення того, що ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за п. 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України замість п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.
За обставин, викладених у вироку, в ніч з 05.04.2017 року на 06.04.2017 року, ОСОБА_10 за попередньою змовою з рідним братом ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, гостро потребуючи грошей для задоволення власних потреб, унаслідок відсутності постійного джерела засобів існування, достовірно знаючи про те, що їх раніше знайома ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одиноко мешкає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , у приміщенні якої можуть зберігатись гроші та інше цінне майно, вирішили вчинити розбійний напад на ОСОБА_11 , поєднаний з проникненням до її житла вчиненим з корисливих мотивів.
При цьому ОСОБА_10 разом із ОСОБА_9 , під час виникнення у них вказаного злочинного умислу, об`єктивно розуміли, що ОСОБА_11 внаслідок похилого віку та фізичної слабкості, нездатна чинити належного опору їх протиправному посяганню та враховували самотній образ життя, при якому вона не зможе розраховувати на допомогу сторонніх осіб.
Для здійснення задуманого злочину, в нічний час доби, а саме близько 23.00 години 05.04.2017 року, останні, з боку АДРЕСА_2 , проникли через хвіртку на огороджену територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 , де шляхом витягнення віконної шибки із вікна будинку потрапили в середину приміщення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_11 , шляхом розбою, з корисливих мотивів, близько 23.00 години 05.04.2017 року, напали на потерпілу ОСОБА_11 , яка знаходилась на ліжку в спальні та застосовуючи до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, завдавали ОСОБА_11 численні удари кулаками в ділянки голови, обличчя та тулубу, чим спричинили останній численні тілесні ушкодження.
Потім ОСОБА_10 та ОСОБА_9 діючи з метою придушення можливого опору зі сторони ОСОБА_11 та продовжуючи протиправні дії, примусово застосовуючи силу, завели руки потерпілої за спину та зв`язали кисті її рук фрагментом тканини темного кольору, підшуканої у будинку, та за допомогою фізичної сили утримуючи ноги останньої зв`язали їх текстильною резинкою білого кольору, також підшуканою у будинку.
Відразу ж після цього, ОСОБА_10 продовжуючи діяти із корисливих спонукань, застосовуючи до потерпілої ОСОБА_11 насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, умисно здавив рукою шию потерпілої життєво-важливий орган людини, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_11 померла.
Після цього обвинувачені, з метою доведення свого умислу до завершення, в приміщенні спальної кімнати будинку заволоділи грошовими коштами в сумі 800 грн та її мобільним телефоном «SAMSUNG» марки GT-E 1200i чорного кольору, після чого покинули місце вчинення злочину, забравши з собою викрадене.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора та заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг захисника, обвинувачених та їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника на ухвалу суду, при цьому просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника на ухвалу суду від 27.07.2021 року підлягає задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та захисника на вирок суду підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Однак, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином.
Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_10 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та вироком суду першої інстанції його визнано винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Однак, визнаючи обвинуваченого ОСОБА_10 винним за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, суд не звернув уваги на те, що встановлені обставини не містять місце та час вчинення цього злочину, форму вини із зазначенням мотиву, оскільки дії кваліфіковано за п.6 ч.2 ст.115 КК України, наслідків у виді тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілої ОСОБА_11 , а саме, у виді певного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, та чи знаходяться зазначені тілесні ушкодження у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, та часу настання смерті, тобто, не зазначив обставин, які відповідно до ст. 91 цього Кодексу підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, та які мають бути встановлені у рішенні суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таким чином, при розгляді провадження в суді першої інстанції в порушення вимог ст. 337, ч.3 ст. 374 КПК України, суд не звернув уваги на межі висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, та відповідність його правовій кваліфікації, а тому висновки суду, наведені у вироку, є суперечливими, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Окрім того, суд першої інстанції, формулюючи обвинувачення, та визнаючи його доведеним, зазначив у вироку, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діяли за попередньою змовою, з корисливих мотивів, з умислом на вчинення розбійного нападу, разом з цим, дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, а ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, при цьому обвинувальний акт не конкретизує, чи виходив ОСОБА_10 за межі домовленості умислу на вчинення розбою.
Колегія суддів вважає, що порушення положень КПК України, які стосуються конкретності пред`явленого обвинувачення та вимог до мотивувальної частини обвинувального вироку в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним (п.13 ч.1 ст.3, ст. 91, п.5 ч.2 ст. 291, п.2 ч.3 ст. 374 КПК України) призвели до порушення права обвинувачених на захист, яке гарантоване ст. 20 КПК України та п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На думку колегії суддів, ці порушення вимог КПК України перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому колегія суддів визнає їх істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку суду.
З урахуванням наведеного, ухвалу суду, якою виправлено описку у вироку від 10.06.2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд постановив з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для її скасування.
Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, колегія суддів при призначенні нового судового розгляду кримінального провадження, дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням загальних засад кримінального провадження і з метою забезпечення права обвинувачених на захист, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, оскільки встановлені обставини впливають на законність рішення щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначенні порушення, оскільки відповідно до ст.337 КПК України суд розглядає провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та згідно із ч.4 ст.404 КПК України не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першій інстанції.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
Відповідно до положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви прийнятого рішення, в тому числі в частині запобіжного заходу, а в резолютивній частині - рішення щодо запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що у цьому провадженні існує ризик, який дає достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть здійснити дії, передбачені п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі, передбачені ст.178 КПК України, а саме, що обвинувачені раніше не судимі, мають постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , та враховуючи те, що наявні обставини, які дають можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, та зможуть запобігти переховуванню від суду, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченим необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, що передбачено ст. 181 КПК України, із забороною ОСОБА_9 та ОСОБА_10 цілодобового залишати місце постійного проживання до 20 січня 2022 року включно, з покладенням на них обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року задовольнити.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 скасувати.
Апеляційні скарги прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року задовольнити частково.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Застосувати щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20 січня 2022 року включно.

На вказаний строк покласти на обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такі зобов`язання:

- прибувати до суду за першою вимогою на визначений час;
- не залишати цілодобово місце постійного проживання: АДРЕСА_4 , без дозволу суду;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому проживають обвинувачені, без відповідного дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- не спілкуватись із свідками у кримінальному провадженні.
Звільнити з-під варти в залі суду ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Копію ухвали направити на виконання до відділення поліції № 9 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинувачених.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуальних керівників в кримінальному провадженні Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4