БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/730/21
У Х В А Л А

"21" жовтня 2021 р. м.Борзна
21 жовтня 2021 року суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357; ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Борзнянського районного суду від 21.10.2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357; ч. 2 ст. 185 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання в виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком в 3 (три) роки, з покладанням певних обовязків.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про винесення по даній справі ухвали, яка не вирішує справу по суті, однак звертає увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування в силу наступних обставин.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 , крім іншого, зазначила, що у день вчинення щодо неї злочину - 31.01.2021 року вона викликала працівників поліції, які в неї в усному порядку відібрали заяву про злочин. Працівникам поліції потерпіла зазначила, що в неї було викрадено банківську картку, з якої у подальшому було знято кошти. Крім того, повідомила поліції, що в неї були викрадені з будинку речі (крупи, олія, ключі, сокира та інше), які могли бути викрадені сусідами ( ОСОБА_4 ) та до якої міг бути причетний також ОСОБА_2 , які проникли до її будинку. Після приїзду поліції, в цей же день, ОСОБА_2 повернув їй банківську картку. А коли вона йому повідомила про викрадення інших речей, то він пішов до сусіда, який їй повернув викрадену сокиру. Інші речі їй не повернуто до цих пір. З приводу вказаного вона зверталася до поліції, однак її звернення залишилося без реагування, а також зверталася до прокурора, однак все одно ніхто нічого не розслідував.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 , крім іншого, зазначив, що в цій частині підтверджує пояснення потерпілої, та йому дійсно відомо, що її сусіди проникли до будинку потерпілої, звідки викрали речі, які належать потерпілій. В зв`язку з тим, щоб потерпіла не вважала, що це він скоїв викрадення цих речей, він пішов до сусідів та повідомив їм, щоб останні повернули речі, після чого сусідами було повернуто сокиру. Чому не повернули інші речі, йому не відомо.

Під час дослідження письмових доказів у справі суд дійсно упевнився, що потерпіла зверталася до прокуратури з метою реагування щодо бездіяльності органів досудового розслідування.

Так, з листа, який адресовано Бахмацькій місцевій прокуратурі, від 22.02.2021 року убачається, що потерпіла просить вжити заходи щодо її сусідів, які неодноразово її грабували. Зазначає, що сусіди, крім іншого, викрали ключі від будинку та гаража. Було здійснено вторгнення в її помешкання та були викрадені речі та кошти, в зв`язку з чим просить допомогти та вжити дієві заходи.

Вказана заява прокуратурою була направлена до СВ відділення № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області для прийняття заходів в порядку ст. 214 КПК.

З досліджених судом матеріалів провадження убачається, що вказана заява фактично залишилися органом досудового розслідування проігнорованою.

Так, кримінальне провадження за № 00000061 від 26.02.2021 року розслідувалося лише за ч. 1 ст. 357; ч. 2 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_2 щодо заволодіння ним банківською карткою з послідуючим викраденням з неї коштів.

Факти, повідомлені потерпілою щодо неодноразового викрадення в неї речей, що було поєднано з проникненням до будинку, не розслідувалися та залишилися проігнорованими як з боку органу досудового розслідування, так й з боку прокуратури, яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Вказане підтвердила в судовому засіданні й потерпіла, яка зазначила, що за даними фактами її ніхто не допитував, ніхто нічого не робив та вона це залишає на совісті усіх причетних до цього, оскільки не розуміє, що їй ще треба зробити, аби її інтереси були захищені.

В даному випадку суд погоджується з потерпілою, а матеріали провадження це підтверджують у повному обсязі, що органи досудового розслідування, у цій частині, проявили протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви потерпілої.

Крім порушення прав потерпілої щодо належного розгляду її заяви про злочин, органи досудового розслідування, фактично, штучно не розслідували більш тяжкий злочин, взагалі не перевірили дані, які повідомила потерпіла та, за наявності для цього підстав, не направили до суду відповідне кримінальне провадження.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України, передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми, наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР, оскільки згідно ч. 1 ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Як передбачає стаття 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однак, у даному кримінальному провадженні, права потерпілої, щодо розслідування щодо неї вчинення більш тяжкого злочину, спаплюжені, що призвело до порушення завдань кримінального провадження, оскільки до потерпілої не була застосована належна правова процедура, не було забезпечено швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а тому, на думку суду, мають бути захищені шляхом реагування суду повідомленням до відповідних органів для вжиття заходів.

Обмірковуючи постановлення ухвали, суд виходить з такого.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18 зазначено, що «обов`язок, за наявності на те підстав, звертати увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів, або виявленні порушення прав громадян та інші порушення закону, допущені при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи нижчестоящим судом, покладався КПК 1960 року на суд шляхом винесення окремої ухвали чи постанови.

Невичерпний перелік підстав для винесення такого виду судових рішень, безпосередня функція яких слугувала ефективним засобом дотримання законності та забезпечення судом захисту прав і свобод людини, визначався статтями 23-2, 380, 400-2 КПК 1960 року.

Натомість чинний кримінальний процесуальний закон не урегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як-то окрема ухвала чи постанова, які-би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудового розслідування чи судом нижчестоящої інстанції.

Єдиним випадком, коли чинний КПК прямо передбачає постановлення окремих ухвал, є наявність процесуальних підстав, визначених у статті 378 цього Кодексу.

Кримінальні процесуальні рішення - це правозастосовні акти уповноважених державних органів або посадових осіб, виражені у встановленій законом процесуальній формі та прийняті у межах їх компетенції у передбаченому законом порядку. Вони виражають владні волевиявлення про дії та спрямовані на виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, системне та телеогічне (цільове) тлумачення норм, закріплених у пункті 10 частини 1 статті 3, статтях 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених статтею 91 КПК України, а також задля забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, Суд вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України».

Згідно з висновком Верховного суду, за наявності відповідних підстав, суд будь-якої інстанції має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

На думку суду, у даному кримінальному провадженні було встановлено порушення вимог кримінального процесуального законодавства органами досудового розслідування, ігнорування останніми своїх посадових обов`язків і вимог закону, які потребують відповідного реагування, що позитивно вплине на ефективність здійснення правосуддя у кримінальному провадженні та забезпечить конституційне право потерпілої на судовий захист.

Враховуючи викладене, прошу вжити відповідних заходів реагування щодо недопущення порушення вимог кримінального процесуального законодавства, усунення подібних порушень в майбутньому, а також притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 262 ЦПК, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Обставини, викладені в даній ухвалі, довести до відома начальника Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області (Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Московська, 22, 16600) та керівника Ніжинської окружної прокуратури (Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Овдіївська, 2, 16600).

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд Чернігівської області.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1