ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:623/3869/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2636/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія : ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , без участі потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.05.2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Комсомольське, Старобешевського району, Донецької області, громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, працюючого продавцем у ФОП « ОСОБА_9 », раніше не судимого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (ДВА) роки.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обиралась.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання.
Стягнуто з ОСОБА_5 , судові витрати за проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №16892/19163 від 16 вересня 2019 року в сумі 11775 гривень 00 копійок, за проведення судової автотехнічної експертизи №7/770СЕ-19 від 16 серпня 2019 року в сумі 2198 гривень 14 копійок, за проведення судової автотехнічної експертизи №7/874СЕ-19 від 03 вересня 2019 року в сумі 2512 гривень 16 копійок, всього 16485 гривень 30 копійок, які проводились експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2019 року на автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , та зберігається на території Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, місто Ізюм, провулок Георгіївський, 4.
Долю речових доказів визначено відповідно до ст. 100 КК України.

Як вбачається з вироку, 01.08.2019 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим грубо порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; та рухався по вулиці Широкій в селі Оскіл, Ізюмського району, Харківської області, зі сторони вулиці Шкільної до вулиці Джерельної. Під час руху, в районі будинку №1 по вулиці Широкій, водій ОСОБА_5 , діючи необережно, грубо порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; не впорався з керуванням свого автомобіля та допустив виїзд на праве по ходу свого руху узбіччя, де в подальшому відбувся наїзд на перешкоду у вигляді дерева, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_11 загинув на місці пригоди.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №217-1Зт/19 від 04 вересня 2019 року причиною смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , явилася масивна травма тіла, несумісна з життям, яка стала наслідком тілесних ушкоджень, отриманих під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 7/874CЕ-19 від 03 вересня 2019 року, дії водія автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити та застосувати до нього покарання без реального позбавлення волі, звільнивши його від основного покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не було враховано факт щирого каяття та повного відшкодування шкоди потерпілій, відмову від будь-яких претензій до обвинуваченого.

Також зазначив, що судом першої інстанції не було зазначено пом`якшуючих покарання обставин.

Вважає, що висновок суду про те, що ДТП сталося в наслідок сп`яніння, не ґрунтується на матеріалах справи, та є припущенням, та вважає, що правопорушення сталося в силу необережності, що само по собі є кваліфікуючою ознакою та елементом складу злочину щодо форми вини та суб`єктивної сторони.

Також звертає увагу на те, що не було враховано досудову доповідь, яка передбачала, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Вважає, що судом першої інстанції не було обґрунтовано призначене покарання.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили їх задовольнити в повному обсязі, а також заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника та вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпілий, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляційних скаргах обвинуваченим та захисником не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевіряються.

Надаючи оцінку вимогам обвинуваченого та захисника щодо зменшення строку призначеного покарання, тобто призначення більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 10 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.286 КК України, колегією суддів встановлено, що воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, яке, відповідно до класифікації, наведеної в ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утримання двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність у потерпілої вимог до обвинуваченого, також взяв до уваги стан алкогольного сп`яніння, в якому керував транспортним засобом, що визнав обтяжуючою покарання обставиною, визнав обставинами, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину визнав, як пом`якшуючу покарання обвинуваченого.

Проаналізувавши усі перелічені вище обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, співмірним тяжкості і характеру вчинених діянь та їхнім наслідкам, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нового злочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано факт щирого каяття та повного відшкодування шкоди потерпілій, відмову від будь-яких претензій до обвинуваченого колегія суддів до уваги не бере, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку (а.с.15, том 2) суд першої інстанції врахував вказані обставини та надав їм оцінку.

Та обставина, що потерпіла не заявила цивільний позов та не має претензій до обвинуваченого жодним чином не знижує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, не виправдовує дії обвинуваченого та не спростовує ту обставину, що обвинуваченим було порушено Правила дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_11 .

Щодо доводів апелянта про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок сп`яніння, що на його думку не ґрунтується на матеріалах справи, та є припущенням, а також, що правопорушення сталося в силу необережності, що само по собі є кваліфікуючою ознакою та елементом складу злочину щодо форми вини та суб`єктивної сторони, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 66 КК України обставинами, що обтяжують покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Як вбачається з наявних матеріалів кримінального провадження та як встановив суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 01.08.2019 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Широкій в селі Оскіл, Ізюмського району, Харківської області, зі сторони вулиці Шкільної до вулиці Джерельної. Під час руху, в районі будинку №1 по вулиці Широкій, водій ОСОБА_5 , діючи необережно, грубо порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля та допустив виїзд на праве по ходу свого руху узбіччя, де в подальшому відбувся наїзд на перешкоду у вигляді дерева, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_11 загинув на місці пригоди.
Факт перебування обвинуваченого ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_5 01.08.2019 року перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зміст вказаного висновку не спростований стороною захисту.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно кваліфіковано дії за ч.2 ст.286 КК України та обгрунтовано встановлено наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було враховано досудову доповідь, яка передбачала, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, як на одну з підстав для зміни оскаржуваного вироку, колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, що і було зроблено судом першої інстанції.

Обставин, які не були враховані судом першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено. Не послався на такі обставини обвинувачений та його захисник і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків та свідчили б про необхідність призначення більш м`якого покарання, апелянти не вказали.

Зважаючи на наведене, призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, у вищевказаному виді та розмірі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільній небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

У зв`язку з вищевикладеним, підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині визначення розміру покарання, за доводів, вказаних в апеляційних скаргах, колегією суддів не вбачається, тому апеляційні вимоги захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423,424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.05.2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4