Номер провадження:1-кс/521/49/22
У Х В А Л А

27 січня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника володільця майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 19.01.2015 року за № 0000287,

У С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, в якому зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000287 за клопотанням сторони обвинувачення неодноразово накладався, але в подальшому скасовувався арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту квартири відсутні, однак 08.11.2021 року арешт майна був знов застосований ухвалою слідчого судді. Представник зазначив, що власник майна про судове засідання обізнаний не був, тому не зміг надати відповідні докази. Також адвокат навів підстави, які, на його думку, свідчать про необхідність скасування арешту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України ОСОБА_5 і її представник - адвокат ОСОБА_4 є особами, що мають право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Так, відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2020 року (справа №521/19739/19, провадження №2/521/1233/20) ОСОБА_5 є представницею малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за якими визнано право користування квартирою за вказаною адресою.

Судом виконані вимоги ч. 2 ст. 174 КПК України щодо повідомлення про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна особи, яка заявила клопотання, прокурора та представника Одеської міської ради.
В судовому засіданні представник ОСОБА_5 підтримав клопотання, обґрунтовуючи вимоги викладеними у ньому доводами. Крім того пояснив, що малолітні діти, за якими рішенням суду визнано право користування квартирою, фактично не можуть цим правом скористатися у зв`язку з арештом квартири.

Прокурор в судове засідання 27.01.2022 року не з`явився, не повідомивши про поважність причини неявки, однак у попередніх судових засіданнях заперечував проти скасування арешту квартири.

Представник Одеської міської ради неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду скарги, однак до судового засідання не з`явився, що відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Обставини, встановлені слідчим суддею.
Арешт на квартиру, про яку йдеться у клопотанні представника ОСОБА_8 , накладався під час досудового розслідування у таких кримінальних провадженнях:

1) кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 13.11.2013 за №0007406 (розглянуто судом: судова справа №521/1371/15-к, судове провадження №1-кп/412/16);

2) кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 19.01.2015 року за № 0000287, перебуває у провадженні СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області).

Кримінальне провадження № 0007406.
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25.02.2016 року (судова справа №521/1371/15-к, провадження №1-кп/412/16, зареєстровано в ЄРДР 13.11.2013 за №0007406) ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та призначене покарання. Цим же вироком було скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2014 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки арешти на майно у кримінальному провадженні (судова справа №521/1371/15-к, ЄРДР № 0007406) накладалися неодноразово, а на момент постановлення вироку всі ухвали про заходи забезпечення кримінального провадження суду надані не були, представник ОСОБА_5 після постановлення вироку звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного у цій же справі ухвалою слідчого судді від 13.11.2013 року.

За результатами розгляду клопотання представника ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді від 20.10.2021 року скасовано арешт, накладений у кримінальному провадженні № 0007406 від 13.11.2013 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2014 року на квартиру АДРЕСА_2 .

Кримінальне провадження № 0000287.
На стадії досудового розслідування з кримінального провадження № 0007406 (відносно ОСОБА_10 ) були виділені в окреме провадження матеріали, які зареєстровані в ЄРДР 19.01.2015 року за № 0000287 за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України.

Фабула, зазначена в ЄРДР на підставі рапорту слідчого: в ході проведення досудового розслідування у к/п № 0007406 встановлено, що ОСОБА_10 разом з невстановленою слідством особою, діючи умисно, з корисливих мотивів. З метою особистої наживи, переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, заволоділи житловими об`єктами нерухомості, що належать територіальній громаді м. Одеси, тим самим спричинив шкоду Одеській міській раді.

Досудове розслідування здійснюється СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.

До цього часу у кримінальному провадженні № 0000287 жодній особі не повідомлялось про підозру у вчиненні злочину.

Рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з встановленням відсутності в діянні невстановленої особи складу кримінального правопорушення) приймалися слідчим неодноразово, зокрема постановами від 29.12.2015, 24.12.2018, однак в подальшому скасовувалися прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 (постанови від 22.11.2016, 20.01.2019).

Наразі у кримінальному провадженні виконуються поодинокі слідчі та процесуальні дії (повторний допит свідка ОСОБА_11 , витребування інформації про перетин кордону України ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , надання доручення оперативному підрозділу поліції про встановлення причетних до злочину осіб та місця знаходження певних осіб).

Можливо вважати, що інтенсивність та ефективність досудового розслідування в даному випадку не забезпечують вимогу щодо оперативності та розумної швидкості.

Як вказано Європейським судом з прав людини, навіть якщо в певній ситуації можуть існувати складнощі та перепони, які перешкоджають прогресу у розслідуванні, негайна реакція органів влади є необхідною для підтримки громадської впевненості у їхній відданості принципу верховенства права та попередженню будь-яких ознак незаконних дій або їх безкарності. Більше того, із плином часу перспектива проведення будь-якого ефективного розслідування істотно зменшується (п. 47 рішення від 11.12.2014 у справі «Падура проти України»).

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07.09.2021 року у цьому кримінальному проваджені було скасовано арешт, раніше накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ухвалою слідчого судді від 24.07.2015 року.

Однак, слідчий знов звернувся з клопотанням про накладення арешту на зазначену квартиру. Клопотання було підтримано в судовому засіданні прокурором, та ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2021 року накладено арешт на вказане нерухоме майно.

Інші обставини, встановлені слідчим суддею.
Право власності на вказану квартиру, а також інші майнові права були вирішені судами в порядку цивільного судочинства.

Так, у травні 2015 року перший заступник прокурора Малиновського району м. Одеси звернувся в інтересах держави в особі Одеської міської ради до суду з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна, визнання квартири відумерлою спадщиною, визнання права власності на нерухоме майно.

Станом на дату звернення до суду прокурором Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради спірна квартира належала на праві власності відповідачу ОСОБА_14 , що підтверджувалося інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2015 року, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.03.2017 року, постановою Верховного Суду від 20.03.2019 року (справа № 521/8368/15-ц, провадження № 61-17779св18) позов прокурора задоволено частково:

- визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.09.2013 року № 4-2362, видане державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_15 на ім`я ОСОБА_9 на спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_16 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнано квартиру АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_16 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_3 ;

- відмовлено у задоволенні позову про витребування у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради з володіння ОСОБА_14 та ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3 .

Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2020 року за результатами розгляду цивільної справи (справа №521/19739/19, провадження №2/521/1233/20) задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . За дітьми визнано право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_5 , яка діє в інтересах своїх дітей, договір найму житлової площі цієї квартири. Рішення набрало законної сили 08.09.2020 року.

Обґрунтування позиції слідчого судді.
Постановою Верховного Суду від 20.03.2019 року (справа № 521/8368/15-ц, провадження № 61-17779св18) ОСОБА_14 та ОСОБА_5 визнані добросовісними набувачами спірної квартири.

Також у зазначеній постанові Верховний Суд наголосив: конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає право і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку і органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням. Тому витребування спірної квартири у ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , як добросовісних набувачів, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000287, яка триває з 19.01.2015 року, тобто більше 6 років, органом досудового розслідування не було встановлено і слідчому судді не було надано доказів на спростування того, що ОСОБА_14 та ОСОБА_5 являються добросовісними набувачами квартири, або ж на підтвердження того, що вони діяли зі злочинним умислом. Більше того, судовим рішенням визнано право користування квартирою за малолітніми дітьми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти в інтересах цих дітей договір найму житлової площі зазначеної квартири.

Накладення арешту на квартиру позбавляє уповноважених осіб можливості виконати рішення суду щодо укладення договору найму.

Як визначено ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у відповідності з ч. 1 ст. 174 КПК України довів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. У матеріалах кримінального провадження №0000287, в якому приймалось рішення про арешт майна, відсутні відомості, що спірна квартира відповідає критеріям, визначеним ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України.

Стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на вільне володіння своїм майном: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії»).
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ст. 170 ч. 2 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 4 цієї ж статті, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Сторона обвинувачення не повідомила суд про необхідність проведення певних слідчих дій чи інші підстави, які б обумовлювали необхідність продовження арешту нерухомого майна. Разом з цим, продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна порушує права законних користувачів квартири, якими є малолітні діти.

Даючи оцінку відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 169, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні № 00000287 від 19.01.2015 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2021 року на квартиру АДРЕСА_2 .

Матеріали кримінального провадженні № 00000287 в 1 томі повернути слідчому СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1