Справа № 148/1673/21
Провадження №1-кс/148/530/21
У Х В А Л А
Іменем України

22 вересня 2021 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

Слідчий суддя Тульчинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши клопотання сторони кримінального провадження начальника СД Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_2 за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000153 від 17.09.2021 розпочатого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В С Т А Н О В И В:
До Тульчинського районного суду надійшло клопотання сторони кримінального провадження начальника СД Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_2 за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000153 від 17.09.2021 розпочатого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, вважає, що клопотання слід повернути виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.. 170 ч. 1, 3 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Статтями 8,9 КПК України до основних з засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Натомість при вивченні клопотання слідчим суддею встановлено, що воно не відповідає вимогам, які встановлені КПК України для такого клопотання.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Так, клопотання не містить зазначення конкретних підстави та мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Статтею 171 КПК України закріплено загальні вимоги щодо форми та змісту клопотання про арешт майна. Зокрема, згідно ч.2 вказаної статті зазначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт майна в кожному разі повинно відповідати вимогам ст.. 171 КПК України.

Всупереч цих вимог, у поданому клопотанні відсутні наслідки арешту майна для його власника визначених п.6 ч.2 ст. 173 КПК України, як то передача на зберігання власнику, законному володільцю або ж поміщення до кімнати зберігання речових доказів та необхідності в можливості проведення експертиз. Разом з тим, відсутні відомості про процесуального прокурора, який уповноважений погоджувати дане клопотання, а також відсутні контактні дані власника майна (номеру телефону, адреси електронної пошти), з урахуванням визначеного ст. 172 КПК України стислого строку розгляду клопотання, що виключає надіслання повідомлення поштою, фактично позбавляє слідчого суддю можливості дотримання вимог ст. 22, 24-28, 172 КПК України.

У відповідності до ст. 172 ч.3 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

За таких обставин, клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, а відтак підлягає поверненню за правилами ст. 172 ч.3 КПК України, для усунення виявлених недоліків.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Повернути клопотання начальника СД Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_2 за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000153 від 17.09.2021 розпочатого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно для усунення недоліків.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: