У Х В А Л А

06 вересня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про арешт майна підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року за № 0000167, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367 КК України,
ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчої в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт однокімнатної квартири загальною площею 35,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , чотирьохкімнатної квартири загальною площею 83,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , які є приватною власністю підозрюваного ОСОБА_4 .
Клопотання мотивоване тим, що зазначене нерухоме майно є об`єктом кримінально-протиправних дій, має значення речового доказу в даному кримінальному провадженні, а тому з метою запобігання можливості його відчуження, забезпечення цивільного позову, а також враховуючи, що органом досудового розслідування зібрано достатню кількість даних, які свідчать про наявність реальних загроз укладення удаваних угод про відчуження даного майна добросовісним набувачам, вчинення протиправних дій, направлених на його розтрату, відчуження, приховування або підміну, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно, шляхом заборони його відчуження та розпорядження.
У судове засідання слідча не з`явилася, однак подала до суду заяву, згідно з якою просила суд розглянути клопотання без її участі, клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою
забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна
як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2021 року за №0000167, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364 КК України що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15 березня 2021 року.
З повідомлення про підозру від 20.08.2021 року встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, тобто у службовій недбалості, яка спричинила тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, що виразилось у тому, що внаслідок неналежного виконання ним своїх службових обов`язків на посаді начальника Виноградівського МУВГ, що виразилось в підписанні з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договорів про надання послуг з «розчистки русла р. Тиса біля с. Тисобекень Виноградівського району Закарпатської області», за відсутності дозволу Держгеонадра України, було завдано державним інтересам збитків на суму 27 521 424 гривень, що в 250 разів і більше перевищує встановлений на 2020 рік неоподаткований мінімум доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідча просила накласти арешт на майно з метою забезпечення речового доказу та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Разом з цим, постанови про визнання даного нерухомого майна речовими доказами слідчою не долучено до клопотання. При цьому в обгрунтування клопотання слідча зазначає, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які належать підозрюваному мають значення речового доказу, з огляду на те, що вони є об`єктом злочинного посягання, та відповідають ознакам речового доказу, визначеним в ст. 98 КПК України.
Водночас, з матеріалів кримінального провадження, доданих до клопотання, не вбачається, що зазначені квартири стали об`єктом злочинного посягання ОСОБА_4 . Будь-яких підстав вважати, що зазначене майно безпосередньо пов`язане з інкримінованим підозрюваному кримінально-караним діянням немає.
Інших критеріїв, визначених ст. 98 КПК України, на підтвердження підстав вважати, що вищевказане майно має значення речових доказів у клопотанні не наведено, як і не зазначено підстав вважати, що воно може бути приховане, пошкоджене, зіпсуте, втрачене, знищене, перетворене, чи відчужене.
Як вбачається з ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила
суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
При цьому в п. 6 розділу 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, зазначено, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні. Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
При цьому, посилаючись на необхідність відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не додано доказів, що до підозрюваного ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов, що позбавляє слідчого суддю можливості оцінити обґрунтованість розміру цивільного позову з вартістю майна підозрюваного.
Разом з цим, слідчою не долучено до матеріалів клопотання документів, які підтверджують належність підозрюваному майна, яке підлягає арешту та його вартість, у той час як ч. 8 ст. 170 КПК України, визначено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
За таких обставин, накладення арешту на зазначене майно не буде відповідати загальним засадам кримінального провадження щодо недоторканості права власності, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Враховуючи те, що під час розгляду клопотання слідчою не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:

У задоволення клопотання відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1