Номер провадження: 11-сс/813/1942/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
розглянувши в письмовому апеляційному провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 11.11.2021, якою повернуто скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві в межах кримінального провадження №0000420

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді було повернуто скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві в межах кримінального провадження №0000420 щодо нерозгляду клопотання на підставі п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що подана представником ОСОБА_5 скарга не підлягає розгляду в межах територіальної юрисдикції Приморського райсуду м. Одеси, оскільки офіційна адреса ТУ ДБР територіально знаходиться в м. Миколаєві по вул. Пограничній, 9.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та явно несправедливою з огляду на залишення слідчим суддею поза увагою того, що офіційна юридична адреса ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві є м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. №9, 54020, тобто подана до слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси скарга підлягає розгляду в межах територіальною юрисдикції саме Заводського райсуду м. Миколаєва.
Посилаючись на викладене, представник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою визначити територіальну підсудність за Заводським райсудом м. Миколаєва з направленням справи, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, по скарзі на бездіяльність на новий судовий розгляд до Заводського райсуду м. Миколаєва.

В судове засідання апеляційного суду представник ОСОБА_5 не з`явилась та в апеляційній скарзі просила здійснювати апеляційний розгляд без її участі.
Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 також не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, та подав заяву, в якій просив проводити апеляційний розгляд без участі прокурора та просив відмовити представнику ОСОБА_5 в задоволенні її апеляційної скарги, зауваживши, що, на його переконання, рішення суду є законним та підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання та подання ними клопотань про здійснення провадження за їх відсутності, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 1 ст. 406 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести в порядку письмового апеляційного провадження та фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювати.
Дослідивши апеляційну скаргу та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.

Так, положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною ч. 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.
На підставі аналізу змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає вимогам зазначених норм закону та слідчий суддя належним чином мотивував своє рішення, при цьому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на наступне.
Відповідно до змісту апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали слідчого судді, представник ОСОБА_5 звернулась до Приморського райсуду м. Одеси в інтересах ОСОБА_6 зі скаргою на бездіяльність слідчого СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, в межах кримінального провадження №0000420, яка полягає у нерозгляді її клопотання №2239/21 щодо проведення слідчих дій в межах зазначеного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у рішенні від 22.04.2020 у справі №51-1901впс20, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Нормами діючого КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304, передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачені, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.
Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6 якої визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, Законом України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22.03.2018 №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 КПК України передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Аналогічні зміни внесені і до абз. 1 ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 234 КПК України.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, можна дійти висновку, що клопотання в порядку ст.ст. 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, що позбавить можливості учасників кримінального провадження зловживати своїм правом на звернення до суду.
Відповідно до листа в.о. директора ДБР України, другий СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією в м. Одесі) знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9, у зв`язку з чим скарги в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого вказаного підрозділу не підлягають розгляду в Приморському райсуді м. Одеси.
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на суперечності, які містяться в апеляційній скарзі представника ОСОБА_5 , зокрема, обґрунтовуючи те, що її скарга на бездіяльність слідчого СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією у м. Одесі) підлягає розгляду у Приморському райсуді м. Одеси, в прохальній частині скаржник просить визначити підсудність за Заводським райсудом м. Миколаєва та призначити новий розгляд скарги на бездіяльність слідчого СУ ТУ ДБР в межах кримінального провадження №0000420 іншим слідчим суддею Заводського райсуду м. Миколаєва.
Водночас, апеляційний суд позбавлений об`єктивної та законної можливості в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про повернення скарги на бездіяльність слідчого вирішити питання про направлення скарги за підсудністю до іншого місцевого суду, оскільки таке питання, відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 КПК України, вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
За викладених обставин, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про необхідність повернення представнику ОСОБА_5 її скарги в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією в м. Одесі), який не перебуває під територіальною юрисдикцією Приморського райсуду м. Одеси, тобто у зв`язку із порушенням скаржником при поданні скарги правил територіальної підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає жодних підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої й вмотивованої ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 303, 304, 370, 404, 405, 406, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 11.11.2021, якою повернуто скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві в межах кримінального провадження №0000420 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4