ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/431/21 Номер провадження 11-кп/814/1040/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000036, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ляшківка, Царичанського району, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн;

-за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 1041 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 10 000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 11 000 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 в ніч з 06 січня 2020 року на 07 січня 2020 року, точного часу судом не встановлено, за попередньою змовою з особою, відносно якої справу виділено в окреме провадження, на автомобілі, модель та марку якого встановити не представилось можливим, приїхали до вітчима ОСОБА_8 ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де цього ж дня близько 3 години, умисно, без належного дозволу володільця, протиправно, в порушення ст. 30 Конституції України, статті 12 Загальної декларації з прав людини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, шляхом відчинення хвіртки проникли на територію домогосподарства, після чого шляхом відчинення незачинених на замикаючий пристрій дверей приміщення будинку, проникли до нього.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки незаконно проник до житла ОСОБА_7 .

Крім цього, 07 січня 2020 року приблизно о 03 годині, після проникнення до будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_7 , перебуваючи в одній із кімнат будинку, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і іншою особою, відносно якої справу виділено в окреме провадження, виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, умисно наніс ОСОБА_7 удари кистями рук, зігнутими в кулак, ногами у взутті, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку; лівосторонньої параорбітальної гематоми; забійної рани з набряком навколишніх м`яких тканин (ушиті) в області лівої брови і на волосяній частині голови в тім`яній області справа (дві); забійної рани і крововиливу на слизовій оболонці лівої щоки; синців спинці носу; на зовнішній поверхні лівого плеча; синці з саднами в області правої вилиці; спинці з саднами в області правої вилиці; синців з раною на підборідді зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки умисно наніс ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду в частині цивільного позову скасувати та прийняти нове рішення яким стягнути з відповідача ОСОБА_8 на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Зазначає, що з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , він проходив стаціонарне лікування у травматологічному відділенні Кобеляцької центральної районної лікарні з 07 по 17 січня 2020 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 190. При цьому він витратив власні кошти на купівлю ліків у сумі 1041 грн. Також у лікарні йому було проведено медичні процедури та рентгенографію, за які він теж сплачував кошти, але квитанцію йому не було надано, та він не маю змоги підтвердити вказані суми.

Крім того, злочинними діями ОСОБА_8 йому була спричинена моральна шкода, яку можливо характеризувати як: страждання, пов`язані з фізичним болем, страхом та певними переживаннями зате, шо його безпідставно, безпричинно, зухвало та нахабно було побито серед ночі, у власному помешканні. Він пережив сильний стрес від несподіваного побиття, оскільки спав у ліжку та не очікував такого безпідставного та різкого нападу. Через такий стрес у нього почалися головні болі, безсоння, нестабільний кров`яний тиск, слабкість, нервозність та погане самопочуття. З ОСОБА_9 був порушений його звичний уклад життя, він втратив можливість поїхати на заробітки, та йому знадобилося багато часу та зусиль для відновлення. Хоча і по даний час він відчуваю, що стан його здоров`я не відновився до попереднього стану. Не дивлячись, що з моменту події минуло більше року, ОСОБА_8 не вибачився і не відшкодував йому шкоду.

Вказує, що оскільки у діях відповідача є наявність вини та наміру щодо вчинення даного кримінального проступку, причинний зв`язок між поведінкою ОСОБА_8 та шкодою, що була заподіяна ним, нанесену моральну шкоду оцінює у 25 000 грн.

Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги характеру та обсягу його моральних страждань, перенесений фізичний біль, а тому вважає таке рішення в частинні стягнення моральної шкоди протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники судового розгляду до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час і місце судового розгляду. Потерпілий ОСОБА_7 , його представник ОСОБА_10 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 звернулися із заявами про розгляд апеляційної скарги у їхню відсутність.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, та учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Не оспорюється також і призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 125 КК України, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 70 КК України, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Водночас, потерпілий ОСОБА_7 не погоджується із вироком районного суду в частині вирішення цивільного позову, а саме суми стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди, яка на переконання потерпілого є недостатньою.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги кримінального процесуального законодавства, обставини справи, та визначив розмір моральної шкоди, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Колегією суддів враховується, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_7 за своїм ступенем відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку з чим потерпілий зазнав фізичних та душевних страждань, був вимушений протягом 10 днів перебувати на лікуванні.

Поміж тим є недоведеним посилання ОСОБА_7 на головні болі, безсоння, нестабільний кров`яний тиск, слабкість, нервозність та погане самопочуття, оскільки ним не надано жодних підтверджень такого стану в період після вчинення кримінальних правопорушень щодо нього, зокрема відомостей про звернення до сімейного лікаря, та взаємозв`язку наявного хворобливого стану із вчиненими ОСОБА_8 щодо нього протиправними діями.

Також не було підтверджено потерпілим того, що його звичний уклад життя був порушений більше ніж на 10 днів, які він перебував на лікуванні, він втратив можливість поїхати на заробітки, та йому знадобилося багато часу та зусиль для відновлення.

З виписки з історії хвороби ОСОБА_7 № 190 (а.м.п. 17) вбачається, що останньому з 18.01.2020 рекомендовано амбулаторне лікування в травматолога та невролога, нагляд сімейного лікаря в динаміці, щоденні перев`язки з антисептиками.

Проте, потерпілий не надає жодних відомостей що він звертався за допомогою лікарів як про це йому було рекомендовано після виписки.

Таким чином колегія суддів вважає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. таким, що відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат з урахуванням всіх обставин справи.

Поміж тим слід звернути увагу, що апеляційні вимоги про збільшення суми стягнення моральної шкоди до 25 000 грн. не можуть бути задоволені ще й з тих підстав, що вони виходять за межі позовних вимог в суді першої інстанції (т. 1 а.м.п. 189).

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, рішення районного суду є законним та належним чином вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4