Справа № 132/1857/21
Провадження №1-кп/132/274/21
Вирок
Іменем України
16.12.2021р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 08.04.2021р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Заріччя Ружинського району Житомирської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, бувшого військовослужбовця військової служби за контрактом, водія номера обслуги першого відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , солдата, на даний час офіційно непрацевлаштованого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія номера обслуги першого відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, 25.03.2021р. біля 12год.00хв., діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із проходженням військової служби, по 21.05.2021р., тобто до моменту добровільного з`явлення до правоохоронного органу.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 25.03.2021р. біля 12год.00хв. самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував по 21.05.2021р., після чого з`явився до правоохоронного органу.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, не судимий в силу ст.89 КК України, перебуває в цивільному шлюбі, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, непрацевлаштований, характеризується з посередньої сторони, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують його покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказаний злочин, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення йому покарання у вигляді штрафу, не може бути врахована судом, оскільки санкція ч.4 ст.407 КК України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Тобто, жодного іншого виду покарання, у тому числі і штрафу, дана норма закону не передбачає.

Суд не вбачає підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, з огляду на наступне.

Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Наявність таких пом`якшуючих обставин, як з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, самі по собі не можуть свідчити про наявність виключних обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого ним діяння.

Учасники кримінального провадження не навели переконливих доводів наявності підстав для застосування положень ст.69 КК України з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті ? виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувався.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдавалась.

Потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Витрати за залучення експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком в 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 16 грудня 2021 року.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя