Справа № 137/238/20
Провадження №11-кп/801/896/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 27.02.2019 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нечипирівка Яготинського району Київської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_10
обвинуваченого: ОСОБА_8
представника потерпілого захисника: ОСОБА_11
В С Т А Н О В И В :
27.02.2019 приблизно о 04 год 00 хв водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Scania» моделі «R420», д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом марки «Schwarzmuller » моделі «SPA-3E», д.н.з. НОМЕР_2 , по автодорозі РЗ1 сполученням «Бердичів-Хмільник-Літин» в напрямку смт. Літин неподалік с. Трибухи Літинського району Вінницької області, через вихід з ладу переднього правого колеса автомобіля марки ««Scania» моделі «R420», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив вимушену зупинку на смузі руху у напрямку смт. Літин. Після чого, умисно порушуючи Правила дорожнього руху України, непередбачаючи наслідки, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, не встановив знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, не вжив заходів для того щоб вибрати місце стоянки автомобіля якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху та згідно висновку експерта № 328 від 06.08.2019 допустив порушення Правил дорожнього руху України, а саме:
- п. 9.9 - «Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі»;
- п. 9.10 - «Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди; б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.»
- п. 15.1 - «Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
- п. 15.2 - «За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).»
- п. 15.11. - «У темну пору доби і в умовах недостатньої видимості стоянка поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянки або за межами дороги.»
- п. 15.14. - «У разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10 та 9.11 цих Правил.».
27.02.2019 приблизно о 06 год 00 хв водій ОСОБА_12 , мешканець АДРЕСА_2 , рухаючись автомобілем марки «Volkswagen » моделі «LТ35» реєстраційний номер НОМЕР_3 по автодорозі сполученням «Бердичів-Хмільник-Літин» в напрямку смт. Літин, немаючи технічної можливості запобігти зіткненню, допустив зіткнення з задньою частиною напівпричепа марки «Schwarzmuller » моделі «SPA-3E», д.н.з. НОМЕР_2 , який був під`єднаний до автомобіля марки Scania» моделі «R420», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який перебував на проїзній частині смуги руху в напрямку смт. Літин в нерухомому стані без ввімкнених габаритних вогнів та світлової сигналізації.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen» моделі «LТ35» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки та закритих переломів п`ясних кісток правої кисті, які згідно висновку експерта № 146 від 08.11.2019 належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, шо спричинили тривалий розлад здоров`я. Також у ОСОБА_7 було виявлене тілесне ушкодження у вигляді рани на лівій гомілці, яка згідно висновку експерта № 146 від 08.11.2019 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави Україна 1099 (одну тисячу дев`яносто дев`ять) грн. 07 коп. відшкодування витрат за проведення в кримінальному провадженні експертизи № 328 від 06.08.2019.
Скасовано арешт накладений ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 03.11.2020 на: автомобіль марки «Scania» моделі «R420», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та повернути власнику яким відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 являється ОСОБА_13 ; напівпричіп марки «SCHWARZMULLER» моделі «SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 та повернути власнику яким відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 являється ОСОБА_14 .
Цивільний позов заявлений потерпілою задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_8 Яготинським РС УДМС України в Київській області РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_7 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ): 26 153,00 (двадцять шість тисяч сто п`ятдесят три) грн. у відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням; 30 000,00 (тридцять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди; 2000,00 (дві тисячі) грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.
Долю речових доказів вирішено .

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком до 2 (двох) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 (трьох років).
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня фактичного затримання на виконання вироку, ухваленого судом апеляційної інстанції.
В решті вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати та ухвалити новий вирок, яким посилити покарання ОСОБА_8 без застосування ст. 75 КК України та вирішити цивільний позов у межах заявлених вимог.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу даного злочину, в позові потерпілої ОСОБА_7 відмовити за безпідставністю.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд у порушення вимог ст. ст. 75, 77 КК України, роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнив ОСОБА_8 від відбування не лише основного, а й додаткового покарання.
Крім того, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України та звільняючи його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробування та іспитовим строком на 2 роки, не врахував дані про особу обвинуваченого, який 23.09.2004 засуджувався Бориспільський районним судом Київської області за ч. 3 ст. 286 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, відбував покарання у місцях позбавлення волі.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та безпідставно застосував положення ст. 75 КК України, що призвело до неумотивованого звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, потягло невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є надмірно м`яким і необгрунтованим.
Звільняючи обвинуваченого від відбування основного і додаткового покарань з випробуванням та іспитовим строком, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для його скасування.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 мотивовано тим, що обставини кримінального провадження свідчать про недопустиму м`якість призначеного покарання ОСОБА_8 , як при обставинах вчинення ним зазначеного правопорушення так і поведінки правопорушника.
Потерпіла вказує на те, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 всіляким чином намагався уникнути відповідальності, надавав неправдиві свідчення, перекручував події та відмежовував себе від вчинення проступку, який протирічить всім нормам людської моралі.
Крім того, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи ОСОБА_8 своїми діями порушив шість пунктів Правил дорожнього руху, а саме: п. 9.9 «Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі»; п. 9.10 «Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди; б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.», п. 15.1 - «Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, п. 15.2 «За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху)», п. 15.11. «У темну пору доби і в умовах недостатньої видимості стоянка i поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянка або за межами дороги.», п. 15.14. «У разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водії повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а з неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10 та 9.1 цих, тому при таких порушеннях, у тому числі і керування автотранспортним засобом, перебування вказаної особи за кермом є взагалі недопустимим.
Разом із тим, кричущою обставиною, є також те, що ОСОБА_8 , після того, як сталась ДТП навіть не вийшов із кабіни автомобіля та не допоміг визволити потерпілу, будучи затиснутою металом пошкодженого автомобіля. В судовому засіданні намагався виправдатись, стверджуючи, що він приймав активну участь у її визволенні, однак всі свідки та вона як потерпіла, яка знаходилась при свідомості під час цих дій, показали, що ОСОБА_8 не було взагалі.
Суд у своєму вироку зазначає про те, що у нього відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 220 000,00 грн. упущеної вигоди, оскільки йому не було надано будь-яких доказів на підтвердження обгрунтованості цієї вимоги.
Сума упущеної вигоди в розмірі 220 000 грн. 00 коп. є середньою складовою, тобто тією, що потерпіла мала отримати, як сімейний дохід із чоловіком у 2019 році, так як являються підприємцями.
Також не відповідає дійсності те, що, незадовольняючи в повному обсязі позовні вимоги щодо моральної шкоди суд посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», та вказує, що потерпілою не надано доказів заподіяної моральної шкоди, а саме в розмірі 100 000,00 грн.
Разом з тим, потерпіла у позовній заяві чітко зазначала про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, та рану на лівій гомілці, що підтверджується вищезазначеним висновком судово-медичної експертизи, це викликало у неї фізичний біль та страждання і є документально підтверджено.
У послідуючому було проведено операцію із встановлення спиці, та лікування перелому ноги, рани, що також викликали фізичну біль і страждання, які позначили негативні зміни у житті: переживання, тривогу, емоційну напруга, нервозність, почуття образи, обурення щодо спричинення тілесних пошкоджень, і все це також документально підтверджено.
Окрім того, вона потерпіла зазнала душевних страждань, у зв`язку з знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки «Volkswagen», моделі «LT35», реєстраційний номер НОМЕР_11 , який вона придбали разом з чоловіком і вартість якого, на даний час, згідно висновку експерта складає 162 тисячі 00 копійок (сто шістдесят дві тисячі 00 копійок) і який не підлягає відновленню, що також є документально підтвердженим.
Потерпіла просить врахувати ту обставину, що сильний вплив на неї спричинила і поведінка ОСОБА_8 під час ДТП, її спасіння та після, адже якби не вцілів в ДТП її чоловік ОСОБА_12 її просто нікому було б спасати через бездушність та аморальне відношення ОСОБА_8 .
Також є порушенням законодавства та неврахування обставин справи звільнення цивільних відповідачів ОСОБА_13 . ОСОБА_14 від відшкодування заявлених нею позовних вимог. Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження, у наявності в слідства був договір цивільно правового характеру між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , який укладено 31 січня 2019 року, терміном дії із 31.01.2019 по 28.02.2019 року, який зник незрозуміло куди до направлення обвинувального висновку до суду.
Таким чином, вищевказані обставини в повній мірі підтверджують незаконність та необгрунтованість зазначеного вироку.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що в основу обвинувального вироку було покладено покази свідка ОСОБА_12 , який являється чоловіком потерпілої ОСОБА_7 та свідчив на її користь і навпаки потерпіла свідчила на користь свого чоловіка, необєктивність даного свідка можна визначити з того, що під час допиту він вказував на те, що не памятав чи обвинувачений надавав допомогу потерплій чи витягував її з автомобіля.
Також різняться між собою покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні є висновок експерта № 328 від 06.08.2019 року, оскільки даний висновок обгрунтовувався лише протоколом огляду місця події та показаннями свідка ОСОБА_12 .
Крім того, не було проведено слідчого експерименту, що дало б можливість встановити такі конкретні характеристики, як швидкість автомобіля перед пригодою, посадка та оглядовість водія, який керував автомобілем марки Volkswagen » моделі «LТ35» реєстраційний номер НОМЕР_3 , світло фар даного автомобіля, дальність освітлення, гальмівний шлях та можливість екстренного гальмування, чи водій транспортного засобу при умові руху із дозволеною (безпечною)швидкістю мав технічну можливість з вказаних моментів виникнення перешкоди для руху уникнути наїзду на перешкоду.
Виходячи з наведеного, судом не було враховано положення ч.2 ст. 9 КПК України, які зобовязують слідчого та прокурора всебічно та неупереджено досліджувати обставини кримінального провадження, та недотримано положень ст. 22 КПК України, яка визначає змагальність сторін та свободу в поданні ними своїх доказів та доведені перед судом їх переконливості, оскільки обвинувачений був обмежений у доведенні своєї позиції щодо не проведення слідчим усіх необхідних слідчих дій, а суд врахував таку бездіяльність слідчого законною.
З огляду на те, що його право на захист не було реалізовано на досудовому слідстві , так як слідчий взагалі не вручав йому підозру і не допитував його в якості підозрюваного, тоді дії суду щодо відмови в задоволенні клопотання його захисника про проведення слідчих дій на стадії судового розгляду грубо порушують його право на захист.
Вирішуючи позов, ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд не врахував положення ст. 1194 ЦК України та стягнув всі присуджені на користь ОСОБА_7 витрати з обвинуваченого чим порушив передбачене Законом України « Про обовязкове страхування цивільної- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на відшкодування у разі настання страхового випадку страхових виплат межах страхових сум, як застрахованої особи.
Мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції посилався на відображені у матеріалах кримінального провадження докази, а саме на висновки експертиз та показання свідків, зокрема потерпілої, фактично визнавши, що їх оцінка відповідає ст. 94 КПК України і вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до положень КПК України, неповним визнається судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, вирок щодо обвинуваченого підлягає скасуванню, оскільки у кримінальному провадженні потрібно було провести всі необхідні слідчі дії, які обєктивно могли вплинути на подальше винесення рішення у даному кримінальному провадженні і вважає, що відсутній у його діях склад кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу, представника потерпілого захисника ОСОБА_11 , який просив задоволити апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційну скаргу обвинувачено, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 частковому задоволенню, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В дотримання вимог ст.370 КПК України висновки суду мотивовані з належною повнотою, наведені належні та допустимі мотиви та підстави їх ухвалення.

Судове рішення суду першої інстанції належним чином обгрунтоване і повністю відповідає фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду.

На підставі доказів, достатність та достовірність яких була встановлена, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Висновки суду грунтуються на сукупності доказів, які узгоджуються між собою.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 ставить питання про наявність підстав для закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що відсутні підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.
Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.
Перевіривши під час апеляційного розгляду обставини даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України.
Під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав та пояснював, що їхав з Києва на Чернівці по дорозі Уланів-Літин зі швидкістю 70 км/год. На аварійній ділянці дороги пошкодив колесо, зігнув диск, проїхав ще 100-200 метрів на спущеному колесі. Аварійна сигналізація працювала, однак після ДТП були пошкоджені ліхтарі, попереджуючого знаку не виставив, однак за 15 метрів до зупинки поставив гіляку. Його автомобіль стояв частково на узбіччі, коли пішов переодягатись, то бачив, що його об`їхало 3 авто. Перед ДТП зустрічних транспортних засобів не було. Згодом відчув сильний удар. На його думку водій ОСОБА_12 перевищив дозволену швидкість руху, оскільки при меншій швидкості зміг би відреагувати та уникнути ДТП. Спростував те, що не допомагав потерпілій після ДТП, зауважив, що слідчий експеримент не був проведений, а експертом не була встановлена швидкість автомобіля "Фольксваген".
Потерпіла ОСОБА_7 пояснювала, що 27.02.2019 року вона їхала з чоловіком по автодорозі, була ожеледиця, мокрий сніг, відсутність освітлення на дорозі. Раптово побачила попереду автомобіль котрий стояв на проїжджій частині, було по одній полосі руху в кожну сторону. Автомобіль був брудний, зливався з дорогою, стояв без попереджуючих знаків, увімкнених габаритів, аварійної сигналізації чи трикутника. Свідок ОСОБА_12 , котрий перебував за кермом, почав гальмувати та намагався уникнути ДТП. Далі був удар, після удару нічого не пам`ятає, лише ту обставину, як її витягали із понівеченого автомобіля, потім її забрала швидка. Обвинувачений у цей час спав, навіть не вийшов з автомобіля. Обвинуваченого потерпіла взагалі не бачила, навіть після ДТП. Вказувала, що після ДТП вона стала інвалідом.
Свідок ОСОБА_12 пояснював, що 27.02.2019 біля 06 год 00 хв він рухався по автодорозі повільно, оскільки дорога була слизькою. Не зміг побачити зупинений вантажний автомобіль, оскільки він був чорний. Назустріч їхав автомобіль, котрий його не засліплював. Коли зустрічне авто проїхало, то за 5-8 метрів він побачив автомобіль та почав екстренно гальмувати, повернув кермо вліво, щоб оминути його, чого не вдалося. Удар був вчиненений правою фарою автомобіля під керуванням ОСОБА_12 у ліву задню частину причепу. Вказав, що у вантажному автомобілі не було увімкнених габаритів, аварійної сигналізації. Не пам`ятає, чи допомагав ОСОБА_8 витягувати потерпілу. Свідку відомо, що обвинувачений слідчому казав про те, що аварійну сигналізацію не вмикав, аби не розрядити акумулятори, а знак не поставив, бо той поломаний.
Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 пояснювали, що вони бачили ДТП, вантажний автомобіль стояв під краєм проїзної частини дороги. Габаритні вогні та світлова сигналізація не були увімкнені у автомобілі. Погодні умови були погані, покриття дороги було мокрим та слизьким.
Слідчий ОСОБА_17 пояснював, що 27.02.2019 надійшло повідомлення про ДТП. На місці ДТП було зафіксовано, що відстань від передніх та задніх коліс вантажного автомобіля була 60 та 80 см до розподільної смуги руху, натомість причеп був за 1 м до розподільної смуги, що вказувало на те, що вантажний автомобіль стояв на смузі руху. Обвинувачений ОСОБА_8 повідомляв, що знак аварійної зупинки у нього відсутній, тому він використав гілку від дерева, не вмикав аварійну світлову сигналізацію, аби не розрядити акумулятор, а з дороги не з`їхав, аби не погнути диск на вантажному автомобілі. Слідчий експеримент не проводився, бо не було для цього надано вантажний автомобіль із напівпричіпом, згодом стало відомо, що зазначений причіп був зданий на металобрухт. Швидкість не могли встановити, оскільки був відсутній слід від гальмівного шляху.

Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , слідчого ОСОБА_17 , з урахуванням положень ст.ст. 94-96 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів враховує, що вони є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та іншими доказами, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.02.2019 та схемою місця події ДТП, згідно яких по автодорозі сполученням «Уланів-Хмільник-Біляківці» неподалік с. Трибухи відбулася ДТП (а.с. 2-38 том 3), висновком експерта № 264 від 22.05.2019 (а.с. 56-59 том 3), згідно якого автомобіль марки Volkswagen-LT35 на момент ДТП перебував у працездатному стані. Гальмівна система та система рульового керування автомобіля перебували в працездатному стані; висновком експерта № 328 від 06.08.2019 (а.с. 66-72 том 3), згідно якого у діях водія автопоїзда в складі автомобіля Scansa-R420 та напівпричепа ОСОБА_8 вбачаються дії, які не відповідають вимогам п.п. 9.9(а), 9.10,15.11, 15.14 Правил дорожнього руху. Крім того, водій автомобіля Volkswagen ОСОБА_12 не мав технічної можливості попередити зіткнення з напівпричепом шляхом термінового гальмування; висновоком експерта № 146 від 08.11.2019 (а.с. 78-79 том 3), згідно якого у потерпілої ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток правої гомілки та закритих переломів п`ясних кісток правої кисті, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження могли виникнути у ОСОБА_7 27.02.2019.
Досліджені докази відповідають вимогам ст.ст. 85 та 86 КПК України щодо їх належності і допустимості, узгоджуються з показаннями обвинуваченого, потерпілої та свідків.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , що висновок експерта № 328 від 06.08.2019 року є недопустимим доказом,то вони не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції належним чином перевірено та встановлено, що експертиза проводилась з дозволу суду на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 19.09.2019 року (а.с. 60-63 том 3), експерт досліджував матеріали кримінального провадження, а не лише протокол огляду місця події.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , що під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту, спростовуються показами слідчого ОСОБА_17 який вказував, що слідчий експеримент не проводився так як вантажний автомобіль із напівпричіпом не було надано, зазначений причіп був зданий на металобрухт.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Встановлені та перевірені в суді апеляційної інстанції обставини кримінального провадження, вказують на те, що висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному вироку відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Рішення щодо цивільного позову судом першої інстанції прийнято в дотримання вимог ст.129 КПК України.
З даним рішенням погоджується суд апеляційної інстанції.

Однак на думку суду апеляційної інстанції наявні підстави для скасування вироку суду.

Доводи прокурора щодо наявності підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку в частині призначення більш суворого покарання належним чином обгрунтовані.
Також обгрунтовані в цій частині доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК Українисуд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст.ст.75, 77 КК України, відповідно роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи від відбування основного покарання з випробуванням суд відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткові покарання, зокрема позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Додаткові покарання виконуються реально, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

З вироку суду вбачається, що ОСОБА_8 звільнено від відбування не лише основного , а й додаткового покарання, що вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75,77 КК України.

Призначаючи покарання, ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який в силу ст. 89 КК України раніше несудимий, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання без застосування ст. 75 КК України, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який, будучи в силу ст. 89 КК України не судимий, належних висновків щодо необхідності виправлення для себе не зробив та знову, нехтуючи Правилами дорожнього руху України, вчинив аналогічний злочин, щиро не розкаявся у вчиненому діянні, свою вину не визнав, не відшкодував збитки, думку потерпілої, суд апеляційної інстанції вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_18 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі без застосуванням ст. 75 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 (трьох років).
Вказане покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409,420 КПК України, суд апеляційної інстанції ,
У х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Апеляційну скаргу потерпілої задоволити частково.
В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити.
Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21.05.2021 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок.
Визнати винним ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком до 2 (двох) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 (трьох років).
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня фактичного затримання та прибуття особи до установи на виконання вироку, ухваленого судом апеляційної інстанції.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4