Номер провадження: 11-кп/813/2087/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 305; ч.3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000077 від 13 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року, під час судового розгляду кримінального провадження №0000077, був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, на 60 днів, до 19 листопада 2021 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 1300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 3 092 700 (три мільйони триста тисяч) гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу, задовольнити клопотання захисника та скасувати або змінити застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або на особисте зобов`язання, з покладенням відповідних обов`язків або на заставу в розмірі 200 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

- клопотання про продовження найсуворішого та виняткового запобіжного заходу, вручено лише захиснику за 5 хвилин до судового засідання і не було вручено обвинуваченому;

- клопотання про продовження запобіжного заходу не переведено на турецьку мову, хоча клопотання про це надійшло як від захисника, так і від обвинуваченого;

- суд встановив три різні розмірів застави в одній ухвалі, нічим не вмотивувавши жоден з них, а також не зазначив підстав, для виходу за рекомендовані кримінальним процесуальним кодексом розміри застави;

- не обґрунтований строк, на якій визначено запобіжний захід;

- в ухвалі вказані завідомо недостовірні відомості, стосовно відсутності в обвинуваченого постійного місця проживання в Україні, що суперечить документам про житло, що надані стороною захисту;

- не відповідають дійсності твердження суду про те, що обвинувачений не працевлаштований, оскільки він є акціонером фірми, яка знаходиться у Туреччині та має легальний дохід;

- не було розглянуто клопотання про зміну запобіжного заходу, яке подано стороною захисту;

- обвинуваченому не було роз`яснено прав та обов`язків, не вручено пам`ятку про його права та обов`язки;

- відсутні об`єктивні докази наявності хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК Украіни, що виправдовують подальше застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- не враховано епідеміологічну ситуацію, що склалася в Україні та світі, яка пов`язана із пандемією небезпечної корона-вірусної хвороби в контексті утримання обвинуваченого у слідчому ізоляторі;

- недотримано розумних строків розгляду кримінального провадження, яке розглядається понад три роки;

- утримання обвинуваченого під вартою 3,5 роки, на думку захисника знижує ступінь суворості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватості;

- не враховано наявність на утриманні в обвинуваченого літньої матері, яка потребує його догляду.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_11 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника, обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційний скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України регламентовано порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Малиновського районного суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000077 від 13 квітня 2018 року,за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305; ч.3 ст.307 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_12 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 за ч.3 ст.305; ч.3 ст.307 КК України.

Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого щодо недоведеності вини ОСОБА_8 та його причетності до обставин інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000077 від 13 квітня 2018 року,судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305; ч.3 ст.307 КК України, які, згідно зі ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 самостійно до органу досудового розслідування не з`явився, був затриманий працівниками правоохоронного органу перетинаючи митний кордон України з наркотичними засобами в особливо великому розмірі, відсутні відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, інкриміновані кримінальні правопорушення передбачають кримінальну відповідальність на строк до дванадцяти років, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинуваченої від суду.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, не знайшли свого підтвердження посилання захисника на те, що суд першої інстанції не врахував відомості про особу обвинуваченого.

Так, зі змісту оскарженої ухвали встановлено, що суд першої інстанції врахував: вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків, майновий стан; відсутність судимостей, чим виконано вимоги ст.178 КПК України.

При цьому, апеляційний суд вважає неспроможними та такими, що не впливають на обставини кримінального провадження, відомості про незадовільний стан здоров`я матері обвинуваченого, яка перебуває на території іншої держави, оскільки за умови застосування інших запобіжних заходів ОСОБА_11 не буде мати права залишати територію України.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявності постійного місця проживання обвинуваченого, оскільки ОСОБА_11 не має передбачених законом підстав для перебування на території України, тобто не має офіційного місця реєстрації або посвідки на постійне місце проживання за відповідною адресою тощо.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про непослідовність посилань апеляційної скарги про те, що ризики незаконного тиску на свідків, потерпілих, а також знищення або спотворення доказів не знайшли свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції не надавав оцінки вказаним обставинам в оскарженій ухвалі.

За таких обставин та враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, Малиновський районний суд м. Одеси обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, з визначенням розміру застави, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправильно визначеного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Згідно із п.3) ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 1 січня 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 2 270 гривень.

Відтак, встановлений судом першої інстанції розмір застави, який складає 1 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб становить 2 951 000 гривень, при цьому, в оскарженій ухвалі вказано розмір застави, який становить 3 092 700 гривень, що є беззаперечною підставою для зміни оскарженого судового рішення в цій частині.

Також апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання принципу розумності строків, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, який знайшов своє відображення у ст.28 КПК України.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала зміні в частині визначення розміру застави.
Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 частково задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України, на 60 днів, до 19 листопада 2021 року змінити.

Абзац 3 резолютивної частини оскарженої ухвали викласти в такій редакції:

«У якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 визначити заставу 1 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 951 000 гривень».

В іншій частині оскаржену ухвалу залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання принципу розумності строків, передбаченого ст.28 КПК України під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000077 від 13 квітня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.305; ч.3 ст.307 КК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4