Справа № 461/4495/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1178/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 9 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білицьке Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищенаведеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто по 07 лютого 2022 року включно.
Визначено ОСОБА_6 розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 грн.
Роз`яснено ОСОБА_6 , його право внести або забезпечити внесення іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент. Внесення застави, визначеної судом про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є підставою для звільнення особи з-під варти.
У випадку внесення застави, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження; не відлучатися з м. Львова без дозволу слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Не погоджуючись з ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 9 грудня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить призначити йому більш м`який запобіжний захід, згідно зі ст. 180 КПК України, у виді особистої поруки з поручителем головою ГО «Вільне життя Львова», громадським діячем ОСОБА_9 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. У разі вмотивованої відмови у зміні запобіжного заходу, просить врахувати, що визначений судом розмір застави є непомірно великим та визначити йому заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні. Зокрема, стосовно ризику переховування від суду, голова ГО «Вільне життя Львова» ОСОБА_9 неодноразово заявляв про те, що надасть йому постійне місце проживання та особисто поручається за виконання ним вимог, передбачених ст. 194 КПК України. Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих, то такі вже були допитані судом у межах даного кримінального провадження.
Стосовно відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, зазначає, що має батьків похилого віку, сестру, неповнолітню доньку. Крім того, головою ГО «Вільне життя Львова» була надана характеристика, у якій вказано, що він проявляє активну громадську позицію; також останній заявив, що надасть йому працевлаштування на постійній основі.
Вважає визначений йому розмір застави непомірно завищеним, оскільки такий має визначатись з урахуванням майнового стану обвинуваченого.
Крім того, з апеляційною скаргою звернулась адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 , яка просить змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати житло за місцем його проживання протягом періоду з 22:00 до 06:00 год.
В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з таких підстав.
Обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки вину у вчиненому визнає, відтак відсутні підстави вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність. Водночас, ОСОБА_6 має постійне місце проживання і реєстрації, позитивно характеризується, проходить реабілітацію та адаптацію.
Звертає увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не має прийматися абстрактно, а повинен підтверджуватися фактичними доказами.
Представник прокуратури, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги у його відсутності.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.
У межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 6 березня 2021 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово було продовжено.
Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини по справі.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки або домашнього арешту тощо не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.
При цьому твердження апелянтів про те, що ОСОБА_6 має батьків похилого віку та неповнолітню доньку, проявляє активну громадську позицію, а також те, що у випадку звільнення його з-під варти голова ГО «Вільне життя Львова» надасть йому постійне місце проживання та працевлаштує на постійній основі, само по собі не може слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені обвинуваченим та його захисником у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.
Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Визначаючи альтернативний запобіжний захід у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_10 , а також суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, який є неодноразово судимим, доведених у судовому засіданні ризиків, корисливого характеру інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 гривень є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відтак, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 9 грудня 2021 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4