ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1899/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/432/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова матеріали провадження №11кп/818/1899/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кавське Стрийського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.10.2004 року Словьяносербским районним судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Постановою Словьяносербського районного суду Луганської області від 05.06.2005 року засудженого, на підставі ч.2 ст.78 КК України, направлено для відбування призначеного вироком Словьяносербського районного суду Луганської області від 19.10.2004 року покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнений 11 серпня 2007 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 11 місяців 1 день;

- 28.08.2019 року Кременчуцьким районним судом Луганської області за ч.1 ст.125 КК України на 200 годин громадських робіт;

- 02.10.2019 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, на 2 роки 10 місяців обмеження волі.

Суд мотивував своє рішення тим, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, а їх зміст не свідчить про те, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Кременчуцького районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що злочини за які його було засуджено 01.12.2009 року, 22.04.2013 року, 28.07.2016 року є кримінальними проступками та вважаються погашеними з моменту відбуття ним покарання. Наголосив, що судом не прийнято до уваги, що за рішенням адміністрації установи від 29.07.2020 року він є особою, яка стала на шлях виправлення, однак колонія не звернулася з поданням, оскільки він самостійно подав заяву про відмову у застосування ст.82 КК України, оскільки мав намір довести своє виправлення. Указав, що на час розгляду комісією питання про його умовно-дострокове звільнення 09.12.2020 року, він мав лише одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а на момент звернення з клопотанням до суду, вже мав повторне заохочення. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого, кий просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку та ставлення до праці.

Як слідує із матеріалів провадження, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання в ДУ «Хролівський виправний центр №140» з 15 листопада 2019 року і за весь час відбування покарання має лише два заохочення, одне з яких полягало у знятті раніше накладеного стягнення від 12 лютого 2020 року, а останнє отримано ним незадовго до розгляду його клопотання.

Згідно характеристики адміністрації установи відбування покарання від 26 січня 2021 року засуджений працевлаштований на ФОП « ОСОБА_8 », до виконання поставлених завдань ставиться задовільно, робітничу норму та поставлені завдання виконує, дбайливо ставиться до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; за час відбування в установі має одне стягнення, яке знято в установленому законом порядку та два заохочення, характеризується з позитивного боку; у відношенні до представників адміністрації виправного центру не конфліктний, ввічливий, дотримується правомірних правовідносин, виконує їх законні вимоги; приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених; за власним бажанням приймає участь в програмі диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження»; за характером спокійний, врівноважений; у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки з різними категоріями засуджених. Засуджений мав одне стягнення, яке знято у встановленому законом порядку, та має два заохочення. З листопада 2019 року по липень 2020 року та в грудня 2020 року був працевлаштований на контрагентському об`єкті та в майстерні, за що отримував заробітну плату.

Разом з цим, суд у своєму рішенні вказав, що зазначена характеристика на засудженого від 26 січня 2021 року, яка була долучена засудженим до його клопотання про умовно-дострокове звільнення, не міститься в матеріалах особової справи.

До того ж, відповідно до наявної в матеріалах особової справи характеристики на засудженого від 09.12.2020 року засуджений характеризується посередньо, був працевлаштований лише у період з грудня 2019 року по липень 2020 року та у грудні 2020 року, відомості про його працевлаштування в період з серпня 2020 року по листопад 2020 року вказана відсутні. Також відсутні відомості про залучення засудженого до виконання робіт з благоустрою у зазначений період.

Також судом враховано, що згідно витягу з протоколу засідання комісії державної установи «Хролівський виправний центр» від 09 грудня 2020 року з розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України, комісією вирішено не направляти матеріали до суду, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Що стосується посилання засудженого на рішення комісії державної установи «Хролівський виправний центр» від 29.07.2020 року про те, що він є особою, яка стала на шлях виправлення, то вказаний висновок стосувався лише можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, тобто він став на шлях виправлення в розумінні можливості застосування саме ст.82 КК України, а не умовно-дострокового звільнення.

До того ж, наявність лише двох заохочень за період з 15 листопада 2019 року по 11 лютого 2021 року, тобто більш ніж за півтора роки, з урахування того, що одне заохочення полягало у знятті стягнення з засудженого, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки така незначна кількість заохочень, а також факт порушення ним розпорядку дня, може свідчити лише про стимулювання адміністрацією колонії правослухняної поведінки засудженого.

Крім того, судом першої інстанції в повному обсязі проаналізовано особу засудженого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме:

- 19 жовтня 2004 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки; на підставі постанови Слов`яносербським районним судом Луганської області від 05 червня 2005 року засудженого на підставі ч. 2 ст. 78 КК України направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнений 11 серпня 2007 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 11 місяців 1 день;
- 01 грудня 2009 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 164, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільнений 01 лютого 2011 року за відбуттям строку покарання,
- 22 квітня 2013 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 рокі обмеження волі,
- 28 липня 2016 року Кременчуцьким районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 125 КК України до 240 годин громадських робіт;
- 28 серпня 2019 року Кременчуцьким районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;
- 02 жовтня 2019 року Кремінським районним судом Луганської області ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 10 місяців обмеження волі.

Згідно п.2-1 ч.1 ст.89 КК України особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, визнаються такими, що не мають судимості, після відбуття ними покарання.

Отже, доводи засудженого про те, що судимості від 01 грудня 2009 року, 22 квітня 2013 року, 28 липня 2016 року є погашеними, у розумінні ст.89 КК України, є обґрунтованими.

Однак, згідно ч.5 ст.90 КК України якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

За таких обставин, ОСОБА_7 на даний час вважається засудженим за 19 жовтня 2004 року Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України, 28 серпня 2019 року Кременчуцьким районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 125 КК України та 02 жовтня 2019 року Кремінським районним судом Луганської області ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України.

Тобто ОСОБА_7 раніше тричі судимий, у тому числі за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, однак не виконував покладених на нього обов`язків, у зв`язку із чим постановою Словьяносербського районного суду Луганської області від 05.06.2005 року засудженого, на підставі ч.2 ст.78 КК України, направлено для відбування призначеного вироком Словьяносербського районного суду Луганської області від 19.10.2004 року покарання у виді 3 років позбавлення волі, а також вчиняв кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 та небажання ставати на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці, особу засудженого, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Кременчуцького районного суду Луганської області від 02 жовтня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення на даний час неможливе.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: