Житомирський апеляційний суд
Справа №274/618/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.5 ст.72 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №274/618/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.02.2021,
в с т а н о в и в :
ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2021 року, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про визначення початку строку відбування покарання, перерахунок строку, звільнення з-під варти у зв`язку з відбуттям покарання.

Свої висновки суд обґрунтував наявністю чинних судових рішень, якими порушені у зверненні засудженого питання вже вирішені по суті, тому, підстави для повторного визначення початку строку відбування покарання, застосування до засудженого положень ст.72 ч.5 КК України (в ред. від 26.11.15), а також для звільнення його від відбування покарання, відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, та просить вірно визначити початок строку відбування ним покарання, зробити перерахунок строку та звільнити його з-під варти у зв`язку з відбуттям покарання. При цьому, звертає увагу на те, що адміністрацією установи виконання покарань (ВВК-70) йому невірно визначено строк відбуття покарання 23.03.2016, не враховано строк його перебування в СІЗО протягом 1-го року з 23.03.2016 та під домашнім арештом (один день за два дні позбавлення волі), як і перебування його під вартою під час провадження в апеляційному суді Черкаської області. Посилаючись на зазначене, вважає, що в такому разі, він відбуває покарання незаконно та безпідставно, тому його слід звільнити з під варти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону дотримався.
Як убачається матеріалів судового провадження №274/618/21, ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року (а.п.17). Цим вироком скасовано вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.17 (а.п.15) в частині призначеного покарання та за ст.ст.121 ч.2, 71 ч.1 КК України призначено ОСОБА_7 покарання у виді 8-и років 2-х місяців позбавлення волі. Крім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25.03.16 до 13.03.17 та з 27.04.17 до 10.09.18. Зазначений вирок набрав законної сили 10.09.18 (а.п.18).
В подальшому, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.03.19 зараховано засудженому ОСОБА_7 у строк основного покарання у виді 8 років 2 місяців позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у справі, у якій його було засуджено 20.08.09, а саме: два місяці попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України (в ред. від 26.11.15), з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі. Ухвала набрала законної сили (а.п.20).
Початок строку відбування покарання: 10.09.2018; кінець строку відбування покарання: 07.01.2022.
На даний час, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Бердичівська ВК (№70)».
Як вбачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_7 від 21.01.2021 (а.п.2-3), останній просив суд першої інстанції визначити початок строку відбування покарання, зробити відповідних перерахунок строків його попереднього ув`язнення та звільнити його з-під варти у зв`язку з відбуттям покарання. За результатами судового розгляду саме вимог цієї заяви, судом першої інстанції постановлено оскаржуване рішення. При цьому, будь-яка інша інформація щодо перебування засудженого в установах попереднього ув`язнення, крім вище зазначеної, в матеріалах судового провадження - відсутня. Не наведено відповідної інформації або доказів тому, і засудженим в своїй заяві до суду першої інстанції та апеляційної.
В свою чергу, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово - психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі виключно в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів судового провадження слідує, що початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 визначено вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2017 (з дати винесення вироку - 27.04.2017, а.п.15). В цій частині вище зазначений вирок не скасовано. З огляду на це, підстави для визначення початку строку відбуття покарання, фактично повторного, - відсутні.
В свою чергу, у відповідності до матеріалів провадження №274/618/21, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05.10.2018 (а.п.19), вирішено питання строку відбуття покарання ОСОБА_7 за період з 25.03.2016 по 13.03.2017 (саме той строк попереднього ув`язнення останнього на котрий він посилається в апеляційній скарзі), та визначено зазначений строк зарахованим за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2017.
Крім того, період на які посилається засуджений ОСОБА_7 , а саме за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року, останньому було зараховано на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII, відповідно зараховано цим вироком. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.03.2019, додатково зараховано в строк відбутого ним покарання строк його попереднього ув`язнення протягом 2-х місяців, починаючи з 08.11.2008.
Зазначені судові рішення є чинними, фактично всі питання порушені засудженим були предметами судового розгляду та знайшли своє вирішення.
Зарахування строку перебування засудженого під домашнім арештом не підлягає відповідному зарахуванню в порядку ч.5 ст.72 КК України.
З урахуванням вище зазначеного, обґрунтованих підстав фактично для додаткового (повторного) зарахування засудженому строку його перебування в умовах СІЗО в строк відбутого ним покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, апеляційний суд не вбачає. З огляду на зазначене, відсутні законні підстави і для звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни чи скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі засудженого - відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.02.2021, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про визначення початку строку відбування покарання, перерахунок строку, звільнення з-під варти у зв`язку з відбуттям покарання, без змін.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :