Справа № 751/555/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/443/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борзна, Чернігівської області, відбуваючого покарання в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», засудженого за ст. 257, п. «а,ж,і» ст. 93, ч. 2 ст. 17, п. «а,з,і» ст. 93, п. «а,ж,з,і» ст. 93, ч. 3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п. 6, 9, 12, 13 ч.2 ст.115, п. 6, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, п. 1, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч. 1 та ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 262, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Ухвалою суду першої інстанції в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про приведення вироку суду у відповідність до національного законодавства та міжнародним нормам, відмовлено.

В обґрунтування ухваленого судового рішення зазначено, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави щодо задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову, якою привести вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2012 року у відповідність до ратифікованих міжнародних договорів України та практики Європейського суду з прав людини та замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Зазначає, що до засудження в цій справі він був раніше не судимий, одружений, мав на утриманні неповнолітнього сина 1999 року народження, має вищу освіту. Враховуючи відсутність кримінального досвіду на час засудження, вважає, що суд безпідставно засудив його до повільної смерті в неволі без жодної надії на повернення у суспільство. Таке покарання є жорстким, нелюдським та принижуючим його гідність, що заборонено у цивілізованому суспільстві. На даний час він має міцні родинні зв`язки з ріднею та друзями, з якими увесь час відбування покарання він тісно спілкується.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 був засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2012 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, п. «а,ж,і» ст. 93, ч. 2 ст. 17, п. «а,з,і» ст. 93, п. «а,ж,з,і» ст. 93, ч. 3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 15, п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п. 6, 9, 12, 13 ч.2 ст.115, п. 6, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, п. 1, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч. 1 та ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 262, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалами апеляційного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2014 року та ВССУ від 10 грудня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_6 частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі був залишений без змін. Строк перебування засудженого в місцях позбавлення волі рахується з 04 грудня 2009 року.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту і обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необгрунтованою.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.

Довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально - виконавчої установи (в`язниці) без зазначення у вироку строку його тримання в ній. Особи, засуджені до довічного позбавлення волі, не підлягають умовно-достроковому звільненню від цього покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Враховуючи вищевикладене, призначене ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає нормам Кримінального кодексу України, які діяли на момент вчинення ним злочинів і діють на сьогодні.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з положень ст.ст. 81, 82 КК України, якими передбачені можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та можливість заміни не відбутої його частини більш м`яким, однак вони не застосовуються до покарання у виді довічного позбавлення волі.

За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.

Посилання засудженого на порушення його прав, зокрема не застосування практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а практика Європейського суду з прав людини в цьому випадку не є джерелом права.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Враховуючи вищенаведене, підстав для зміни чи скасування ухвали місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4