Дата документу 17.08.2021 Справа № 314/1322/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/1322/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/395/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула 17 серпня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 стосовно засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або встановлення строку та умов дострокового звільнення.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 стосовно засудженого ОСОБА_8 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)» про дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або встановлення строку та умов дострокового звільнення, шляхом усунення порушень, які закріплені в рішенні ЄСПЛ «Петухов проти України», та інших, Конституції України та зокрема статті 3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод (на що вказує практика Європейського суду з прав людини).
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вироком Запорізького обласного суду від 05.02.1999 року ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.81, ч.1 ст.89, ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, п.п.а, і ст.93, ч.3 ст.142, ст.208, ст.42 КК України до смертної кари розстрілу з конфіскацією майна. За ч.2 ст.193, ч.1 ст.145 КК України виправдано. Ухвалою Запорізького обласного суду від 16.06.2000 року покарання за вироком від 05.02.1999 року смертну кару розстріл замінено на довічне позбавлення волі з відбуванням покарання у в`язниці. При цьому вважав, що призначене покарання ОСОБА_8 у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки суперечить нормам акту вищої юридичної сили рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України № 2», а також незаконності порядку його введення та застосування згідно чинного законодавства України, а тому вважає, що застосоване стосовно ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі, повинно бути пом`якшене.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2020 року:
відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 стосовно засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або встановлення строку та умов дострокового звільнення.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Незаконність даного рішення полягає в тому, що воно прямо порушує ст.ст.9, 28 Конституції України, ст.ст.3, 6 Європейської конвенції з прав людини 1950 року, не враховує обов`язкові для України як країни підписанта Європейської конвенції рішення Європейського суду з прав людини по справах «Петухов проти України» 2019 року, «Ласло Магьяр проти Угорщини» 2014 року, «Вінтер проти Сполученого Королівства» 2013 року, ст.21 КПК України. Суд першої інстанції не надав перевагу європейському праву над українським, не поставив Європейську конвенцію з прав людини і практику ЄСПЛ як джерело право вище КК України. Також суд неправильно застосував норми процесуального і матеріального права. Так, в клопотанні захисника не йшла мова про умовно-дострокове звільнення або заміну покарання на більш м`яке. Зазначене клопотання подано на підставі безпосередньо Конституції України і Європейської конвенції з прав людини 1950 року як нормативних актів, які мають переважну силу перед КК України, який їм не відповідає. Вказує, що він ставив вимогу у клопотанні про негайне приведення довічного позбавлення волі для ОСОБА_8 у відповідність до ст. 3 Європейської конвенції з прав людини і практики Європейського суду встановлення судом (в рамках довічного позбавлення волі) перспектив звільнення (не з мотивів милості), що безумовно вимагають рішення Європейського суду. Крім того, в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції не вказав що робити ОСОБА_8 , щоб бути звільненим, що суперечить рішенню ЄСПЛ по справі «Ласло Магьяр проти Угорщини», в якому чітко зазначено, що «кожний довічно засуджений з самого початку відбування покарання має знати, що він потрібен робити, щоб бути звільненим». Також суд першої інстанції зробив незаконний висновок, що довічне позбавлення волі ОСОБА_8 не порушує ст.3 Європейської конвенції. Крім того, оскаржуване рішення містить суперечності та іншу невідповідність нормам КПК. Так, суд першої інстанції, роблячи незаконний висновок про те, що суд не має повноважень розглядати дане питання, в кінцевому рахунку приймає рішення по суті. Суд першої інстанції недостатньо приділив увагу питанню щодо відсутності пенологічної необхідності тримання ОСОБА_8 і далі в умовах позбавлення волі, а також не врахував, що представник адміністрації колонії під час судового розгляду не заперечував проти задоволення клопотання захисника. Не враховані також доводи захисника щодо віку (51 рік), досвіду, соціальних зв`язків, високого рівня самоосвіти засудженого, у тому числі правової.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги засудженого, вказавши про відсутність законних підстав для її задоволення.

Засуджений, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не заявляв клопотання про забезпечення його участі у судовому засіданні, з урахуванням відсутності вимог щодо погіршення правового становища засудженого та позиції захисника про можливість подальшого розгляду за відсутності засудженого, колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності ОСОБА_8 , що не суперечить положенням ч.4 ст. 401, ч.4 ст. 405 КПК України

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви,
з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовне-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За матеріалами провадження ОСОБА_8 вироком Запорізького обласного судувід 05.02.1999 року за ч.4 ст.81, ч.1 ст.89, ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, п.п.а, і ст.93, ч.3 ст.142, ст.208, ст.42 КК України призначено покарання у вигляді смертної кари розстрілу з конфіскацією майна. За ч.2 ст.193, ч.1 ст.145 КК України виправдано. Ухвалою Запорізького обласного суду від 16.06.2000 року покарання за вироком від 05.02.1999 року смертну кару розстріл замінено на довічне позбавлення волі з відбуванням покарання у в`язниці.

За змістом поданої захисником засудженого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 заяви, останній висуває вимоги про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або встановлення строку та умов дострокового звільнення.

Згідно положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні.

Разом з цим, відповідно до вимог ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положень ст.81, ст.82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

З огляду на посилання адвоката ОСОБА_7 на порушення права засудженого ОСОБА_8 з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання.

Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, частиною першою статті 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Таким чином, КК України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, на теперішній час діючим законодавством не передбачена процесуальна процедура заміни покарання особі, яка засуджена до довічного позбавлення волі.

Така позиція суду першої інстанції узгоджується з висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду ЄУ №1-42/2004 (провадження №13-87зво19) від 08.07.2020 року.

У Постанові зазначено, зокрема, що в національному законодавстві України, як зазначив ЄСПЛ, існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак, вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

Оскільки необхідних змін до національного законодавства на виконання рішення ЄСПЛ «Петухов проти України №2» законодавчим органом не внесено, порядок та умови перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі нормативно не визначені. Отже, законні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі або зміни останньому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке відсутні.

Доводи захисника про те, що згідно ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.28 Конституції України його заява про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання підлягає задоволенню, перевірені судом першої інстанції, проаналізовані в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та не беруться до уваги колегією суддів, оскільки діючим законодавством передбачений окремий порядок здійснення помилування засудженого.

Кримінальним кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Умовне-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене ст.81 КК України, або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачена ст.82 КК України, до такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, не застосовуються, на що вірно послався суд, відмовляючи захиснику у задоволенні заяви.

При перевірці оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, приймаючи ухвалу, проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 .

Зміст оскаржуваної ухвали засвідчує, що суд розглянув клопотання захисника, зокрема і через призму передбачених кримінальним законом підстав для звільнення засудженої особи від відбування покарання та заміни покарання на більш м`яке, а також розглянув вимоги захисника в контексті наведеного вище рішення Європейського суду з прав людини.

Таким чином жодних протиріч у висновках суду в контексті заявленого клопотання судова колегія не вбачає.

Враховуючи наведене, а також те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване рішення, при перевірці оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку не виявлено, то відповідно підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, за доводів, наведених захисником, не вбачається.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.372, 532, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 стосовно засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_8 про дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або встановлення строку та умов дострокового звільнення, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4