Ухвала

11 січня 2022 року

м. Київ
справа № 554/1500/19
провадження № 51 795 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 13 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року,
встановив:
Вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 13 травня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді арешту на строк 5 місяців. На підставі статей 71, 72 КК за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду міста Полтави від

31 липня 2018 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку, а також просить поновити йому пропущений строк касаційного оскарження судових рішень, мотивуючи тим, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, яке відбулося

6 березня 2020 року, він виявив наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які не були відомі його захиснику під час подачі касаційної скарги в межах строку касаційного оскарження судових рішень. Вказані обставини, на його думку, унеможливлювали вчасно звернутись з касаційною скаргою.

Вивчивши надані засудженим матеріали, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), та за відсутності підстав для його поновлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Так, 10 лютого 2020 року захисник ОСОБА_5 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_4 , в межах строку на касаційне оскарження судових рішень, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року. Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від

19 лютого 2020 було відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Вказане свідчить, що у сторони захисту була можливість у межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 426 КПК, скористатися правом на касаційне оскарження судових рішень.
Незважаючи на це, засуджений, поза межами строку на касаційне оскарження судових рішень, також звернувся з касаційною скаргою на вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 13 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року до Верховного Суду

і ставить питання про поновлення йому пропущеного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, оскаржувана ухвала апеляційного суду була постановлена 25 листопада 2019 року. Однак

з касаційною скаргою ОСОБА_4 звернувся лише 13 грудня 2021 року, тобто через два роки після закінчення строку на касаційне оскарження судового рішення.
При цьому його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містить обґрунтованих підстав для цього, а також переконливих аргументів на підтвердження поважності причин, через які засуджений не мав об`єктивної можливості подати касаційну скаргу вчасно. Посилання засудженого на те, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження він виявив наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які не були відомі його захиснику під час подачі касаційної скарги не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження та не може бути підставою для його поновлення.
Інших переконливих аргументів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження у клопотанні засудженого не наведено.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 в поновленні строку касаційного оскарження.
Касаційну скаргу засудженого на вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 13 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від

25 листопада 2019 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3