Справа № 202/6132/21
Провадження № 1о/202/7/2021
УХВАЛА

29 листопада 2021 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі колегії судді: головуючої - судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року від 26 грудня 1996 року за виключними обставинами,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
04 жовтня 2021 року до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_5 про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року, яким його було засуджено за ст.ст. 19 ч.4-93 п.п. "е", "ж", 206 ч. 2, 19 ч. 4-117 ч. 3, 19 ч. 4-118 ч. 2, 19 ч. 4-206 ч. 2, 208, 108 ч. 1, 42 КК України, за виключними обставинами.
Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року було відкрито провадження за заявою засудженого ОСОБА_5 .
В ході судового розгляду ОСОБА_5 підтримав заяву, просив скасувати за виключними обставинами вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 також просив суд задовольнити заяву свого підзахисного.
Прокурор заперечував у задоволенні заяви про скасування вироку Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року за виключними обставинами.
Ознайомившись з заявою засудженого ОСОБА_5 , заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.
Так, ОСОБА_5 був засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року за ст.ст. 19 ч.4-93 п.п. "е", "ж", 206 ч. 2, 19 ч. 4-117 ч. 3, 19 ч. 4-118 ч. 2, 19 ч. 4-206 ч. 2, 208, 108 ч. 1, 42 КК України до покарання у виді смертної кари-розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 25 березня 1997 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2000 року вирок від 26 грудня 1996 року стосовно ОСОБА_5 було змінено, та призначене ОСОБА_5 покарання у виді смертної кари-розстрілу замінено на довічне позбавлення волі.

Як слідує із заяви ОСОБА_5 , останній вирокомДніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року засуджений за ст.ст. 19 ч.4-93 п.п. "е", "ж", 206 ч. 2, 19 ч. 4-117 ч. 3, 19 ч. 4-118 ч. 2, 19 ч. 4-206 ч. 2, 208, 108 ч. 1, 42 КК України до покарання у виді смертної кари-розстрілу. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2000 року вирок від 26 грудня 1996 року стосовно ОСОБА_5 було змінено, та призначене ОСОБА_5 покарання у виді смертної кари-розстрілу замінено на довічне позбавлення волі. Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року, засуджений ОСОБА_5 просить скасувати вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року у частині призначення покарання та постановити вирок, яким змінити два неконституційних покарання у виді смертної кари розстрілу та довічного позбавлення волі на визначуваний термін з підстав того, що він фактично відбув 27 років з урахуванням застосування ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі та звільнити його з-під варти, обмежившись фактичним відбуттям строку позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України виключними обставинами визнаються, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.
Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення частини першої статті 81 КК України, частини першої статті 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81,82 КК України, у відповідність до Конституції України та цьогоРішення.
Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3,23,28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.
Тому виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Разом з тим, як слідує із Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

А тому, суд вважає, що посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6р(ІІ)/2021, як на виключну обставину для перегляду вироку суду, ОСОБА_5 не звернув увагу, що предметом цього рішення є невідповідність Конституції України ( конституційності) частини першої статті 82 КК України та частини першої статті 81 КК України, тобто питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно - дострокового звільнення від відбування покарання осіб, засуджених до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому твердження ОСОБА_5 про скасування довічного позбавлення волі, як виду покарання є безпідставним та помилковим.

Щодо доводів засудженого ОСОБА_5 про застосування ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, а саме перерахунку строку покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі та звільнення його на підставі ч.2 ст. 63 КК України з-під варти, обмежившись фактичним відбуттям строку позбавлення волі, суд зазначає наступне.

Як слідує із матеріалів кримінальної справи № 2-91/96 засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1" за адресою: місто Вінниця, вул. Брацлавська, 2.
Згідно з положеннями розділу VIII КПК України зазначені питання вирішуються під час виконання вироку в порядку ст.539 КПК України місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. Така позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 05 жовтня 2021 року (провадження № 13-178зво21, справа №1-1/2004).
Таким чином, питання, яке ставиться перед судом засудженим щодо скасування вироку в частині перерахунку строку покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, із розрахунку один попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі та на підставі ч.2 ст. 63 КК України звільнити його з-під варти, обмежившись фактичним відбуттям строку позбавлення волі, вирішується в порядку виконання вироку судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про скасування вироку Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року у частині призначення покарання та постановлення вироку, яким змінити два неконституційних покарання у виді смертної кари розстрілу та довічного позбавлення волі на підставі того, що він фактично відбув 27 років з урахуванням застосування ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року та звільнення його з-під варти, обмежившись фактичним відбуттям строку позбавлення волі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 459, 460, 462, 464 КПК, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про скасування вироку Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року, яким його було засуджено за ст.ст. 19 ч.4-93 п.п. "е", "ж", 206 ч. 2, 19 ч. 4-117 ч. 3, 19 ч. 4-118 ч. 2, 19 ч. 4-206 ч. 2, 208, 108 ч. 1, 42 КК України до покарання у виді смертної кари-розстрілу, за виключними обставинами.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення копії ухвали.
Головуюча ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3