Справа № 216/421/12
Провадження №11-кп/801/1154/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
заявника ОСОБА_7 ,
його представника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від додаткового покарання та зняття судимості,

встановив:

19.07.2021 ОСОБА_7 звернувся до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із клопотанням, у якому просив суд звільнити його від додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання «підполковник міліції», призначеного вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013 та зняти з нього судимість в зв`язку з відбуттям додаткового покарання, призначеного вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013.
В доводах свого клопотання ОСОБА_7 посилається на те, що вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013 року (справа №216/421/12) його було засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з іспитовим терміном 2 роки. На підставі ст.54 КК України його позбавлено спеціального звання "підполковник міліції".
Ухвалою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 30.04.2015 (справа №138/1069/15-к) його було звільнено від відбування основного покарання. Крім цього, станом на 22.06.2018 року закінчився обраний йому судом 5-річний термін позбавлення волі, а тому, відповідно до закону, він є таким, що не має судимості.
Разом з тим, другим реченням п.1 ст.89 КК України передбачено: якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання. Отже, лише після відбуття додаткового покарання він може вважатися таким, що немає судимості.
Проте ні статтею 54 КК, ні будь-яким іншим нормативним актом не встановлені строки закінчення додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання і непередбачено можливість відбуття чи погашення цього покарання.
А тому на цей час він є таким, що має судимість, і має таким залишатися до кінця життя. А тому вважає, що така ситуація вкрай негативно впливає на його життя, на його громадянські права, зокрема, на право призначення пенсії за вислугу років.
Так, 31.03.2012 року його було звільнено з органів внутрішніх справ в запас на підставі статті 64 "6" Положення про проходження служби рядом і начальницьким складом органів внутрішніх справ та призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
12.06.2012 року йому була встановлена 2 (друга) група інвалідності із захворювання пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, в зв`язку з чим з 01.07.2012 року йому було призначено пенсію по інвалідності.
З 01.07.2013 року він знову перейшов на пенсію за вислугу років.
Після набрання вироком Мурованокуриловецького районного суду законної сили Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило його листами від 30.10.2013 року №2734/06-36/02 та від 22.12.2013 року №3152/06-36/02 про те, що виплату пенсії йому зупинено в зв`язку з позбавленням спеціального звання "підполковник міліції". Також з мене стягнули усі отримані мною пенсійні виплати за минулий час. Орган Пенсійного фонду повідомив, що його позбавлено пенсії на підставі статті 5 Закону №2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою, зокрема, передбачено: на підставах, установлених Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначаються також пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування у запасі або у відставці)".
Проте, така прогалина в законодавстві свідчить про правову невизначеність у цьому питанні, оскільки створює умови для існування у мене та інших осіб судимості до кінця життя.
ОСОБА_7 також у своєму клопотанні посилається на постанову Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2020 року (справа №739/1140/18), яка зробила правовий висновок наступного змісту: "припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла покарання не відбувала. Вона не ... повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим".
Таким чином ОСОБА_7 вважає, що виходячи з принципів справедливості та правової визначеності, у суду є всі підстави для зняття з нього додаткового покарання у вигляді позбавлення спеціального звання "підполковник міліції", призначеного Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013 року.
Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від додаткового покарання та зняття судимості, - відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 поданій в інтересах ОСОБА_7 , просить ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року скасувати та звільнити ОСОБА_7 від додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання «підполковник міліції, призначеного вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013, а також зняти із ОСОБА_7 судимість в зв`язку з відбуттям додаткового покарання, призначеного даним вироком.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що він не погоджується з таким висновком суду, оскільки на момент ухвалення вироку ОСОБА_7 уже був звільнений з органів внутрішніх справ з призначенням пенсії і тому уже не мав спеціального звання «підполковник міліції». Спеціальні звання присвоюються лише особам, які проходять службу в органах внутрішніх справ. Також зазначає, що покарання у виді позбавлення спеціального звання не може мати безстроковий характер. Усі покарання(крім довічного позбавлення волі) призначаються на певний строк. Стаття 54 КК України та інші норми цього Кодексу не містять вказівки про те, що покарання у виді позбавлення спеціального звання є безстроковим. Адже позбавлення спеціального звання є одним із видів покарання. Також посилається на п. 1 ст. 89 КК України, згідно якої, якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання. Окрім цього, позбавлення ОСОБА_7 спеціального звання потягло для нього вкрай негативні наслідки, що були зазначені в його клопотанні. Вважає, що безстроковий характер призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення спеціального звання, позбавлення його після цього заслуженої та призначеної пенсії за вислугу років тягнуть за собою порушення його прав, передбачених Конституцією України та Конвенцією.
В судовому засіданні ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні.
Прокурор ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.
Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, як на підставу для відмови в задоволенні поданого ОСОБА_7 клопотання, суд першої інстанції правильно встановив та обґрунтовано виходив з того, що застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення на підставі ст. 54 КК України спеціального звання підполковника міліції вважається виконаним з моменту такого позбавлення, а тому як на строк погашення (ст. 89 КК) чи зняття (ст. 91 КК) судимості, так і на момент, з якого він обчислюється (ст. 90 КК), покарання, передбачене ст. 54 КК, не впливає.
При цьому, зазначаючи про виконання вказаного покарання, мова іде не про його строковість, а про те, що згідно ч. 2 ст. 29 КВК України, після одержання копії вироку, яким засудженого позбавлено військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, орган чи посадова особа, які присвоїли це звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, вносить до відповідних документів запис про позбавлення засудженого цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу і вживає заходів до позбавлення його всіх прав і пільг, пов`язаних з цим званням, рангом, чином або кваліфікаційним класом.
Отже, покарання про звільнення якого просить ОСОБА_7 є безстроковим, бо час його застосування не обмежений у законі якимись конкретними строковими вимірами і навіть після погашення (зняття) судимості засуджений не має права претендувати на автоматичне відновлення його в тому статусі, якого він був позбавлений за вироком суду. Разом з тим, судом також правильно зазначено і те, що це не означає, що закон встановлює якусь безстрокову заборону на одержання особою певних звань, рангів, чинів або класів у майбутньому і особі не може бути знову присвоєні відзнаки, аналогічні тим, яких вона в минулому була позбавлена за вироком суду. Але в усіх цих випадках йдеться про набуття особою нового статусу, а не відновлення попереднього.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вини є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги таких висновків місцевого суду не спростовують та не дають достатніх підстав суду апеляційної інстанції для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення поданого ОСОБА_7 клопотання.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При цьому, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з вироку Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №216/421/12 від 22.04.2013, що набрав законної сили 26.06.2013, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 365 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати атестовані посади у правоохоронних органах та органах державної влади строком на 2 роки та позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання підполковника міліції. Відповідно до статті 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки. На підставі статті 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області №138/1069/15к від 30.04.2015, що набрала законної сили 08.05.2015, ОСОБА_7 було звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеного вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013.
Судимість є правовим наслідком засудження особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, вироком суду до кримінального покарання. За своїм змістом вона є негативним правовим статусом особи, який пов`язаний з певними цивільно-правовими і кримінально-правовими обмеженнями.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Тобто, наведена норма називає два види припинення судимості: а) погашення; б) зняття.
Погашення судимості - це автоматичне її припинення спливом певних строків передбачених у ст. 89 КК України, за умови не вчинення особою протягом строку судимості нового злочину.
Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст. 90 КК України, строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.
До строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася. Якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.
Проте, згідно ст. 91 КК України, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу.
Тобто, закінчення передбачених ст. 89 КК України строків і не вчинення впродовж їх нового злочину автоматично припиняє стан судимості й особа вважається такою, що її не має.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.
Таким чином є правильним висновок місцевого суду про те, що застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення на підставі ст. 54 КК України спеціального звання підполковника міліції вважається виконаним з моменту такого позбавлення, а тому як на строк погашення (ст. 89 КК) чи зняття (ст. 91 КК) судимості, так і на момент, з якого він обчислюється (ст. 90 КК), покарання, передбачене ст. 54 КК, не впливає.
Окрім цього, зазначаючи про виконання вказаного покарання, мова іде не про його строковість, а про те, що згідно ч. 2 ст. 29 КВК України, після одержання копії вироку, яким засудженого позбавлено військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, орган чи посадова особа, які присвоїли це звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, вносить до відповідних документів запис про позбавлення засудженого цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу і вживає заходів до позбавлення його всіх прав і пільг, пов`язаних з цим званням, рангом, чином або кваліфікаційним класом.
Таким чином, оскільки ОСОБА_7 було звільнено від відбування основного покарання, як такого, що протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення не вчинив, то він автоматично вважається таким, що не має судимості, а тому додаткового її зняття ухвалою суду не потребує.
Статтею 54 КК України передбачено позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, яке у відповідності до ч. 2 ст. 52 КК України є додатковим покаранням, застосування якого характеризується наступними особливостями:
-оскільки це додаткове покарання не передбачене в жодній із санкцій статей Особливої частини КК України, воно призначається тільки на підставі норми Загальної частини КК України - ст. 54;
-призначення цього покарання є правом, а не обов`язком суду, який призначає його за своїм розсудом з урахуванням конкретних обставин справи та особи винного;
-це покарання відноситься до спеціальних видів і може бути призначене тільки тій особі, яка на момент постановлення вироку мала військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, надані їй у встановленому законом порядку;
-призначити це покарання суд може при засудженні особи за вчинення не будь-якого, а тільки тяжкого (ч. 4 ст. 12 КК України) чи особливо тяжкого (ч. 5 ст. 12 КК України) злочину;
-це покарання має безстроковий характер.
Покарання позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу призначається судом, зокрема, тому що вчинений особою тяжкий або особливо тяжкий злочин був пов`язаний саме із використанням прав та повноважень, якими володіє винний на підставі наявності відповідного військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Тобто, позбавленням військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу є додатковим покаранням, яке спрямоване не лише на здійснення морального впливу на засуджену особу, а й на позбавлення її тих переваг, які надають відповідні звання, ранг, чин, кваліфікаційний клас. Покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу призначається судом особам, що мають, зокрема, спеціальні звання, що присвоюються співробітникам міліції. Зазначена позиція підтверджується постановою Верховного Суду № 820/2501/15 від 11.05.2018, на яку місцевий суд правильно посилався у своєму судовому рішенні.
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що покарання про звільнення якого просить ОСОБА_7 є безстроковим, бо час його застосування не обмежений у законі якимись конкретними строковими вимірами і навіть після погашення (зняття) судимості засуджений не має права претендувати на автоматичне відновлення його в тому статусі, якого він був позбавлений за вироком суду. Проте, також місцевим судом слушно зауважено, це не означає, що закон встановлює якусь безстрокову заборону на одержання особою певних звань, рангів, чинів або класів у майбутньому і особі не може бути знову присвоєні відзнаки, аналогічні тим, яких вона в минулому була позбавлена за вироком суду. Але в усіх цих випадках йдеться про набуття особою нового статусу, а не відновлення попереднього, на що посилався ОСОБА_7 у своєму клопотанні, а також у поданій в його інтересах апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 538, 539 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 серпня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від додаткового покарання та зняття судимості залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4