Справа №372/1145/21. Провадження №11-кп/824/3846/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

18 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на вирок Обухівського районного суду Київської області від 6 липня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілих адвоката ОСОБА_7
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0001341, внесеному до ЄРДР 15.09.2020 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився у м. Обухів, Київської області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого у ФОП ОСОБА_12 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового терміну, один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно із ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 відповідні обов`язки.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покладено на Обухівський районний відділ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Цивільний позов по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 70000 грн, як відшкодування моральних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 70000 грн., як відшкодування моральних збитків.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_8 33169,59 грн, витрат на лікування 10169 грн. та 23000,59 грн. розмір матеріальної шкоди за пошкодження мотоцикла.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування у розмірі 25300,97 грн.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

15.09.2020 року, близько 17 години 45 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «KIA Sportage» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи виїзд з вулиці Миру на вулицю Каштанова у м. Обухів Київської області, в порушення вимог п. 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху України проявив необережність, не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним під час керування транспортним засобом, відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, та всупереч вимогам дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України не врахував дорожню обстановку, не пересвідчився у безпечності виконання маневру лівого повороту, а, продовживши рух, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху та здоров`ю громадян і не врахував відстань, на якій рухався мотоцикл марки «Forte FT125-K9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 із пасажиром ОСОБА_9 , внаслідок чого допустив зіткнення з вищевказаним мотоциклом, що рухався по вулиці Каштанова та мав перевагу у русі.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідно до висновку судово-медичної експертизи №13 від 26.01.2021 року, водій мотоцикла марки «Forte FT125-K9A» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забою правої нирки, часткового розриву надостьового м`язу, часткового розриву задньо-верхнього сегменту суглобової губи правого плечового суглобу. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відноситься: комплекс ушкоджень в області правого плечового суглобу до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, забій правої нирки до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитись у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2020 року, і можуть знаходитись у причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №198 від 12.11.2020 року пасажирка мотоцикла марки «Forte FT125-K9A» ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням відламків та відривом шилоподібного паростка. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відноситься: закритий перелом правої променевої кістки до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитисьу результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди та можуть знаходитись у причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог пунктів 10.1, 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричиненні потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить: скасувати вирок Обухівського районного суду Київської області від 6 липня 2021 року у справі №372/1145/21 в частині призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 70000 грн кожному як відшкодування моральних збитків; постановити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання трудового колективу ФОП ОСОБА_12 про взяття його на поруки; звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України у зв`язку із передачею його на поруки колективу ФОП ОСОБА_12 ; кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001341 щодо нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності; стягнути з нього на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відшкодування моральних збитків у сумі 15 000 грн. кожній особі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на необґрунтованість і незаконність вироку місцевого суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції:
- не враховано відсутність тяжких наслідків від вчиненого ним кримінального правопорушення та даних про його особу, зокрема, те, що він є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, виховувався у неповній сім`ї, не перебуває на обліках у психіатра і нарколога, має позитивну характеристику з місця роботи, працює на двох роботах, на його утриманні знаходиться однорічна дитина, а також того факту, що на даний час він намагається відшкодувати завдану шкоду потерпілим;
- не надано належної оцінки думці потерпілих, які просили лише позбавити його права керувати транспортними засобами;

- залишено поза увагою його повне визнання вини, надання негативної оцінки своїм діям та щире каяття;

- необґрунтовано визначено розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, оскільки експертиза для визначення розміру завданої шкоди у даному кримінальному провадженні не призначалася;

- безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про його передачу на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_12 з огляду на відсутність будь-яких вимог щодо розміру колективу, який має право взяти свого працівника на поруки, та часу, протягом якого ця особа має бути працевлаштована.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у поданій апеляційній скарзі просить: вирок Обухівського районного суду Київської області від 6 липня 2021 року у кримінальному провадженні №372/1145/21, провадження №1-кп-180/21 щодо ОСОБА_6 змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку пом`якшуючу обставину «щире каяття» та збільшивши за цивільним позовом суми відшкодування моральної шкоди з визначених судом першої інстанції сум у 70 000 гривень кожному з потерпілих на 150 000 гривень кожному з потерпілих. Вирок у частині вирішення питань щодо речових доказів та стягнення витрат за проведення судових експертиз залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що місцевим судом безпідставно враховано щире каяття як обставину, що пом`якшує покаранняОСОБА_6 , оскільки він не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, заподіяну шкоду не відшкодував та не вибачився перед потерпілими.

Звертає увагу на те, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 здійснив переоформлення права власності на речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні автомобіль «KIA Sportage» на свою матір, що, у свою чергу, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності, у тому числі, і черезпередачу його на поруки трудовому колективу, в якому у фізичної особи-підприємця працюють лише обвинувачений та його матір.

Також стверджує, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував належним чином те, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілим були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, внаслідок чого вони перенесли як фізичну біль, так і психологічні страждання у зв`язку з тривалим перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. При цьому додає, що потерпілі понесли витрати пов`язані із лікуванням, були позбавлені можливості працювати та наразі ще потребують реабілітаційних заходів.

Заперечення на подану апеляційну скаргу

19.10.2021 року адвокат ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Обухівського районного суду Київської області (суддя ОСОБА_1 ) від 6 липня 2021 року у кримінальному провадженні №372/1145/21 залишити без задоволення.

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених підстав, а скаргу представника потерпілих - залишити без задоволення; прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілих та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; представника потерпілих ОСОБА_7 та самих потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, обговоривши й обміркувавши доводи апелянтів, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційних скаргах не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у вироку, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Колегія суддів не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо безпідставності відмови у задоволенні клопотання про його передачу на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_12 , оскільки місцевим судом розглянуто дане клопотання, з зазначенням відповідних мотивів прийняття рішення щодо відмови в задоволенні, яке ґрунтується на вимогах закону та на матеріалах кримінального провадження, що вказує на необґрунтованість апеляційної скарги у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є виключними обставинами для скасування вироку суду.

Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі представника потерпілих щодо виключення з мотивувальної частини вироку пом`якшуючої обставини "щире каяття", колегія суддів з ними погоджується з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Відповідно до мотивувальної частини вироку суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання врахував обставину, яка пом`якшує його покарання - щире каяття.

На думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілих про невідповідність висновків суду першої інстанції щодо наявності такої обставини, як щире каяття обвинуваченого з огляду на наступне.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». Відповідно до зазначених положень, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При прийнятті рішення місцевий суд формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично ототожнив його з визнанням вини.

Як вбачається з постанови Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2019 року справа № 166/1065/18 (провадження № 51-3392 км19) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілим оговтатись від пережитого, компенсував їх перенесені страждання, чи полегшив душевний біль, а навпаки вчиняв дії, які свідчать про те, що він будь-яким чином хоче уникнути покарання. До того ж, в обвинувальному акті не зазначено "щире каяття" як обставину, яка пом`якшує покарання.

Поза увагою місцевого суду залишилося й ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та його поведінка після вчиненого. Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілих з приводу того, що обвинувачений під час досудового розслідування здійснивши переоформлення права власності на речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні автомобіль «KIA Sportage» на свою матір, що, у свою чергу, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності, у тому числі, і черезпередачу його на поруки трудовому колективу, в якому у фізичної особи-підприємця працюють лише обвинувачений та його матір.

Той факт, що ОСОБА_6 визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, а підтверджує просто бажання уникнути справедливого покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга в цій частині є обґрунтованою, вирок суду слід змінити та виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду як на обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Крім того, колегія суддів частково погоджується з доводами представника потерпілих, що визначений розмір моральної шкоди є заниженим, враховуючи ті моральні і фізичні страждання, які довелося пережити потерпілим, та не погоджується з доводами обвинуваченого, що судом встановлений розмір шкоди, завданий діями ОСОБА_6 , є необґрунтованим та завищеним.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, ухвалене за вироком суду першої інстанції відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. та потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 70 000 грн. на переконання колегії суддів є заниженою сумою та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України розмір її стягнення підлягає збільшенню, при тому, що таке збільшення не вплине на обсяг висунутого ОСОБА_6 обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди колегія суддів апеляційної інстанції виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, стану здоров`я потерпілих, тяжкості вимушених змін у їх життєвих стосунках, які зазнали тілесні ушкодження: у потерпілого ОСОБА_8 у вигляді: забою правої нирки, часткового розриву надостьового м`язу, часткового розриву задньо-верхнього сегменту суглобової губи правого плечового суглобу. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відноситься: комплекс ушкоджень в області правого плечового суглобу- до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, забій правої нирки- до легких тілесних ушкоджень які призводять до короткочасного розладу здоров`я; у потерпілої ОСОБА_9 у вигляді: струсу головного мозку, закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням відламків та відривом шилоподібного паростка. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею та за ступенем тяжкості відноситься: закритий перелом правої променевої кістки до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, струс головного мозку-до легких тілесних ушкоджень які призводять до короткочасного розладу здоров`я.

З урахуванням комплексу наведених аргументів доведеності, на підставі ст. 1167 Цивільного кодексу України, колегія суддів уважає вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову представника потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування їм моральної шкоди, заподіяної даним кримінальним правопорушенням, необхідним змінити шляхом збільшення розміру суми, підлягаючої стягненню моральної шкоди з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 грн. та потерпілої ОСОБА_9 100 000 грн.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та часткове задоволення апеляційної скарги представника потерпілих.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

В задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_12 про передачу обвинуваченого ОСОБА_6 на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_12 відмовити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 6 липня 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0001341, внесеному 15.09.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, з м і н и т и, а саме:

виключити з вироку посилання на наявність пом`якшуючої покарання обставини у виді "щирого каяття";

цивільний позов адвоката ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 у відшкодування заподіяної йому моральної (немайнової) шкоди 100 000 грн. (сто тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування заподіяної їй моральної (немайнової) шкоди 100 000 грн. (сто тисяч гривень).

В решті вирок Обухівського районного суду Київської області від 6 липня 2021 року, у кримінальному провадженні №0001341, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 р о л ь