ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001961 від 04.11.2021 року, -
встановив:
В листопаді 2021 року слідчий слідчого відділу Фастівської районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 звернувся до Фастівського міськрайонного суду із клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001961 від 04.11.2021 року, про арешт тимчасово вилученого майна, яке було виявлено та вилучено 04.11.2021 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 24 пляшки горілки марки «Миронівська» із акцизною маркою зеленого кольору без голограми та 1 пляшка горілки марки «Пшенична» із акцизною маркою зеленого кольору без голограми.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що слідчим відділом Фастівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001961 від 04.11.2021, розпочатого за ч. 1 ст. 204 КК України за фактом незаконної реалізації підроблених підакцізних товарів, а саме в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з цим, 04.11.2021 року в період часу з 15 год. 40 хв. по 16 год. 15 хв., в ході огляду місця події, а саме магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: 24 пляшки горілки марки «Миронівська» із акцизною маркою зеленого кольору без голограми та 1 пляшка горілки марки «Пшенична» із акцизною маркою зеленого кольору без голограми.
Вилучені речі мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що вказані речі, мають значення речових доказів у цьому кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як докази факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому підлягають арешту.
Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Власник майна ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання та зазначив, що дозволу на огляд приміщення магазину він не давав та вилучені алкогольні напої мали всі необхідні марки акцизного збору.
Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що воно задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.
Згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі за п.3 ч.2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Ознайомившись із клопотанням про арешт майна та матеріалами кримінального провадження, які є у розпорядженні слідчого судді, вбачається, що вони не містять належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення огляду 04.11.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається зі змісту клопотання, то слідчий посилається на те, що вилучене під час обшуку майно, має значення речових доказів у цьому кримінальному провадженні, однак належних доказів про відповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та наявність ознак речових доказів саме у кримінальному провадженні №0001961 від 04.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України до клопотання слідчим не долучено.
При цьому, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.
Водночас посилання слідчого на те, що вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та має доказове значення у ньому, без посилання на підтверджуючі документи та належного обгрунтування, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні.
В даному випадку слід звернути увагу на рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р., у якому зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.
Окрім того, як визначено ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, положеннями ч.2 ст.64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.
Так, з матеріалів клопотання вбачається, що у кримінальному провадженні №0001128 від 20.03.2021 на даний час жодній особі не повідомлено про підозру, а відтак слідчим, а не прокурором ініційовано питання про арешт майна третьої особи, що суперечить нормам визначеним ст.64-2 КПК України.
Отже, з наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів не вбачається правових підстав та належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене в ході проведення огляду 04.11.2021 року нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001961 від 04.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про накладення арешту на 24 (двадцять чотири) пляшки горілки марки «Миронівська» та 1 (одну) пляшку горілки марки «Пшенична», - відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Вилучене майно, а саме: 24 (двадцять чотири) пляшки горілки марки «Миронівська» та 1 (одна) пляшка горілки марки «Пшенична» підлягає негайному поверненню.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали оголошено 11 листопада 2021 року о 09 год. 55 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1