Справа № 461/7181/21
Провадження № 1-кс/461/4820/21
УХВАЛА
іменем України

17.09.2021 р. м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , на постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 30.06.2021 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000115 від 09.03.2021 р., -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 30.06.2021 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000115 від 09.03.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. При цьому скарга мотивована тим, що оскаржена постанова є незаконною та необґрунтованою, оскаржене рішення прийняте слідчим передчасно в результаті неефективного досудового розслідування, в ході якого не було проведено всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, а відтак, така підлягає скасуванню. Зокрема, скаржник покликається на те, що у діях водія ОСОБА_6 встановлено ознаки адміністративного правопорушення, а саме керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, однак слідчим ОСОБА_5 жодних висновків щодо причинно-наслідкового зв`язку між керуванням водієм ОСОБА_6 автомобілем у стані наркотичного сп`яніння та можливістю виявити пішохода в оскаржуваній поставові немає, що свідчить про неповне з`ясування старшим слідчим ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник покликається на Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху" № 1231-IX від 16.02.2021 р. яким Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1 „Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння", згідно з якою порушення правил безпеки дорожнього руху у стані сп`яніння, що спричинило тілесне ушкодження середньої тяжкості, карається позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.
Пунктом 2.9 Правил дорожнього руху водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
З аналізу положень наказу Міністерства внутрішніх справ України „Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 09.11.2015 № 1452/735, Законів України „Про Національну поліцію", „Про дорожній рух" та „Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними", постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" № 1103 від 17.12.2008, вбачається, що законодавцем передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, позаяк зокрема наркотичне сп`яніння знижує увагу та швидкість реакції водія. А це мало місце, оскільки водій не подавав ніяких попереджувальних сигналів, що могло б попередити наїзд на потерпілого, на думку скаржника ОСОБА_3 .
Враховуючи наведене, зазначені обставини, на думку скаржника, підлягали з`ясуванню старшим слідчим ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , однак не брались слідчим до уваги.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_3 скаргу підтримали, просили задоволити з мотивів наведених у ній.
Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, та пояснив, що оскаржувана постанова від 30 червня 2021 року винесена з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000115 від 09.03.2021 року, вважаю, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Судом встановлено, що старшим слідчим ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 проводилося досудове розслідування, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000115 від 09.03.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 05.03.2021 р. приблизно о 23 год. 20 хв. у м. Львові по вул. Миколайчука внаслідок наїзду на потерпілого ОСОБА_3 як пішохода на пішохідному переході автомобіля марки „Skoda Осtауіа", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , у зв`язку із чим потерпілий отримав тілесні ушкодження.
За наслідками проведеного досудового розслідування, 30 червня 2021 року старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000115 від 09.03.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для закриття кримінального провадження.
Згідно із ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо: встановлена відсутність події кримінального правопорушення або встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до положень КПК України закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування і прийняття такого рішення можливе після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, що стосуються цього провадження, в їх сукупності.
Ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що в ході досудового розслідування не здобуто жодних об`єктивних даних щодо наявності складу кримінального правопорушення. Винесена слідчим постанова відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства і ґрунтується на здобутих доказах.
Слідчий дав належну оцінку зібраним доказам і достатньо обґрунтовано мотивував постанову про закриття кримінального провадження.
Рішення про закриття матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 09.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовувалось на підставі судової автотехнічної експертизи дослідження обставин та механізму розвитку ДТП з висновку експерта № СЕ-19/114-21/10554-ІТ від 29.06.2021 року з якого вбачається, що причиною настання даної ДТП. з технічної точки зору, став факт виходу пішохода на смугу руху автомобіля марки «Skoda Осtауіа», р.н. НОМЕР_1 , на такій відстані, на якій його водій ОСОБА_6 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
Покази водія ОСОБА_6 підтверджуються відеоматеріалом, який наявний у матеріалах кримінального провадження, а покази потерпілого ним же спростовуються.
Враховуючи те, що причиною настання даної ДТП стали обставини пов`язані з тим, що вказана об`єктивна можливість виявити пішохода, для водія автомобіля марки «Skoda Осtауіа», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 настає в такий момент з якого вказаний водій, що наближався до регульованого пішохідного переходу вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на вказаного пішохода (дати дорогу пішоходу) шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу аж до його повної зупинки тому у діях водія ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, однак у діях водія ОСОБА_6 є ознаки адміністративного правопорушення, а саме не дотримання вимог п.п. 2.9 а) які виразились в тому, що він керував вказаним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, однак вказані порушення ПДР не є в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.
Покликання скаржника на Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху" № 1231-IX від 16.02.2021 р. яким Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1 „Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння", згідно з якою порушення правил безпеки дорожнього руху у стані сп`яніння, що спричинило тілесне ушкодження середньої тяжкості, карається позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, слідчим суддею до уваги не приймаються з наступних підстав.
Вказані зміни було внесено до Кримінального кодексу України Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху" № 1231-IX від 16.02.2021 р., який вступив в дію з 17 березня 2021 року, а подія сталася 05 березня 2021 року, тобто ще до вступу в дію вказаного Закону та змін до КК України. За таких обставин на дії водія ОСОБА_6 не поширюються положення ст. 286-1 КК України, оскільки на час вчинення ним вказаного ДТП така стаття була відсутня в Кримінальному кодексі України і слідчим правильно проводилося досудове розслідування саме за ч. 2 ст. 286 КК України.
Стосовно покликання скаржника на пункт 2.9 Правил дорожнього руху водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, на положення наказу Міністерства внутрішніх справ України „Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 09.11.2015 № 1452/735, Законів України „Про Національну поліцію", „Про дорожній рух" та „Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними", постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" № 1103 від 17.12.2008, вбачається, що законодавцем передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані сп`яніння. Однак така відповідальність за подібні дії була чітко встановлена як адміністративна, а не кримінальна, про що чітко вказано в оскаржуваній постанові, а саме про те, що відіях водія ОСОБА_6 наявні ознаки адміністративного правопорушення, а саме не дотримання вимог п. п. 2.9 а) які виразились в тому, що він керував вказаним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння.
За таких обставин слідчий вірно кваліфікував дії водія ОСОБА_6 та надав оцінку його діям.
Згідно ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільне небезпечного діяння, яке містить склад злочину.
Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільне небезпечне діяння визнається злочином.
Елементами складу злочину є: 1) об`єкт злочину; 2) об`єктивна сторона злочину; 3) суб`єктивна сторона злочину; 4) суб`єкт злочину. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.
Відтак, слідчим були встановлені всі необхідні відомості для оцінки обставин.
В постанові детально обґрунтовано рішення з посиланням на докази про відсутність у діях складу кримінального правопорушення.
Наведене свідчить про те, що слідчим було вжито всіх належних та допустимих засобів, у межах наданих йому повноважень, для встановлення дійсних обставин справи та надано об`єктивну оцінку таким. Встановлені обставини справи повністю доведені належними засобами доказування, які не викликають сумніву.
Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що слідчим вжито всіх вичерпних заходів для повного та всебічного дослідження обставин справи, а також встановлення об`єктивної істини у справі. Слідчий у судовому засіданні спростував доводи викладені в скарзі.
З урахуванням викладеного, а також відсутності обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження, не встановлено. Висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
З огляду на викладене у слідчого судді відсутні підстави для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.91, 93, 94, 303-304, 306-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , на постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 30.06.2021 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000115 від 09.03.2021 р., - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1