УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7474/19

Номер провадження 1-кп/495/152/2021

03 вересня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000428 від 27.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України, -

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України.
У судовому засіданні 14.06.2021 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 надав до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.
Клопотання захисник обґрунтовує тим, що у зв`язку із направленням обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування дане кримінальне провадження підлягає закриттю. Діяння, передбачене ч.4 ст. 296 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відноситься до кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності (Розділ ХІІ), та не є злочином проти життя та здоров`я особи. Як вбачається з матеріалів досудового розслідування повідомлення про підозру ОСОБА_3 було вручено 28.02.2019 року, в подальшому 26.04.2019 року керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 строк досудового розслідування продовжено на один місяць до 28.05.2019, повідомлення про відкриття матеріалів досудового розслідування сторонам здійснено того ж дня 28.05.2019, а обвинувальний акт був складений прокурором 29.05.2019 року, тобто в останній день закінчення строків досудового розслідування, однак в цей же день прокурором не був скерований до суду, а перебував без будь-яких об`єктивних причин в місцевій прокуратурі на протязі 76 (семи десяти шести) днів до 16.08.2019, що підтверджується супровідним листом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури № 16-7528-19вих від 07.06.2019 року та штампом канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на цьому листі за № 20962/19вх від 16.08.2019 року.
Таким чином, навіть якщо врахувати два дні ознайомлення з матеріалами кримінального провадження сторін в період з 28 по 29 травня 2019 року (пункти 21 Розділу І Реєстру матеріалів досудового розслідування), які в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України не включаються у строк такого досудового розслідування, обвинувальний акт з додатками мав бути скерований до суду не пізніше 30 травня 2019 року.
Про завершення досудового розслідування має бути повідомлений підозрюваний та його захисник, яким має бути наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, після того, як сторона обвинувачення визнає зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта (ч.1 ст. 290 КПК України). Однак завершення досудового розслідування не є тотожним його закінченню.
Системний аналіз зазначених норм КПК свідчить про те, що визнання зібраних під час досудового розслідування достатніми для складання обвинувального акта та, власне, складання самого обвинувального акта означає завершення досудового розслідування, тобто завершення проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Однак закінчення досудового розслідування як кінцевий момент строку здійснення досудового розслідування, визначеного у статті 219 КПК України, безпосередньо пов`язане саме зі зверненням до суду з обвинувальним актом (направленням його до суду), а не з його складанням.
Оскільки саме направлення до суду обвинувального акту в кримінальному провадженні є датою, якою завершується строк досудового розслідування і цей строк, з урахуванням виконання вимог ст. 290 КПК України, після 30 травня 2019 року було перевищено, захисник ОСОБА_5 вважає, що є достатньо підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку із направленням обвинувального акту до суду через 76 (сімдесят шість) днів після завершення тримісячного строку, тобто поза межами строку досудового розслідування.
На підставі наведеного захисник просить задовольнити клопотання та закрити дане кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України.
У судовому засіданні 03.09.2021 року захисник ОСОБА_5 підтримав подане ним клопотання та просив постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 та просив закрити дане кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України. Пояснив, що відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог КПК України. Так, ст. 314 КПК України чітко передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд може прийняти рішення щодо закриття кримінального провадження. Зазначив, що у даному кримінальному провадженні вже було проведено підготовче засідання та всі сторони не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду. Наразі по справі триває судовий розгляд і суд позбавлений можливості закривати провадження з тих підстав, які зазначає сторона захисту у своєму клопотанні. В даному випадку суд може ухвалити обвинувальний або виправдувальний вирок. Щодо доводів сторони захисту стосовно того, що обвинувальний акт направлений до суд не уповноваженим прокурором, то ці доводи є не обґрунтованими, оскільки обвинувальний акт затверджено прокурором, який входить до групи прокурорів. Знову ж, по справі проведено підготовче засідання та обвинувальний акт призначений до судового розгляду, та всі сторони не заперечували проти цього. Так, дійсно супровідний лист підписаний заступником прокурора Ариванюком, однак у суд розглядається обвинувальний акт, а не супровідний лист. Просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 .

Від представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 14.06.2021 року на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони потерпілого.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження та вивчивши подане клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті.
Зазначена позиція міститься у постанові Верховного Суду по справі № 556/1381/18 від 26.05.2020 року.
При вивченні матеріалів справи, судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.02.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України супровідним листом № 16-7528-19вих від 07.06.2019 року за підписом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 надійшов на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 16.08.2019 року, що підтверджується штампом канцелярії суду на супровідному листі за вхідним номером 20962/19вх.
З обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр) вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 27.02.2019 року за № 0000428.
28.02.2019 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (пункт 13 розділ І Реєстру).
26.04.2019 керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців до 28.05.2019 (пункт 5 розділ ІІ Реєстру).
24.05.2019 ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (пункт 17 розділ І Реєстру).
28.05.2019 ОСОБА_3 повторно повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (пункт 19 розділ І Реєстру).
28.05.2019 прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4 повідомлено сторону захисту в особі підозрюваного ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_5 , а також потерпілого ОСОБА_7 про завершення досудового розслідування та про відкриття сторонам кримінального провадження доступу до матеріалів досудового розслідування (пункт 8 розділу ІІ Реєстру).
28.05.2019 потерпілий ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами досудового розслідування, про що складено відповідний протокол та розписку (пункт 21 розділу І Реєстру).
29.05.2019 сторона захисту в особі підозрюваного ОСОБА_3 та захисник адвоката ОСОБА_5 ознайомилися у повному обсязі з матеріалами досудового розслідування, про що складено відповідний протокол та розписку (пункт 20 розділу І Реєстру).
29.05.2019 слідчим разом з прокурором складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні (пункт 9 розділу ІІ Реєстру).
29.05.2019 сторона захисту отримала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що прокурору надано відповідну розписку, яка надана до суду разом з обвинувальним актом.
Разом з тим, згідно з супровідним листом за підписом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, незважаючи на те, що затверджений прокурором 29.05.2019 року, надійшов на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області лише 16.08.2019 року, про що свідчать супровідний лист місцевої прокуратури та штамп реєстрації вхідної кореспонденції суду.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Завданнями кримінального провадження згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положення ч. 1 ст. 21 КПК України гарантують кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Розумність строків є однією із засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Частина 2 ст. 28 КПК України встановлює загальне правило, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Водночас ч. 5 ст. 28 КПК України містить спеціальну норму, за якою кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадженні щодо нього було закрите.
Ця норма кореспондує із положеннями частини 1 ст. 116 КПК України, яка передбачає, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Верховний Суд у справі 676/6116/18 (постанова від 15.03.2021 року) відзначив, що моментом звернення до суду з обвинувальним актом є саме дата його надходження, а не дата, вказана у супровідному листі, оскільки такий обвинувальний акт було доставлено до суду нарочно.
Частиною 2 ст. 114 КПК України передбачено, що будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом.
Статтею 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК України, строки, встановлені КПК України, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. В даному випадку законодавець встановив строки вказівкою на подію звернення до суду з обвинувальним актом.
Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах (ч. 6 ст. 115 КПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Частина 2 ст. 113 КПК України передбачає, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Частина 4 ст. 219 КПК України встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу.
Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 294 КПК України якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу до трьох місяців - керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Згідно з ч. 5 ст. 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Відповідно до ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Згідно з положеннями ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
Статтею 350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленю з інших підстав.
Пунктом першим частини першої статті 412 КПК України визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Діяння, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 кримінальним законом віднесено до кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності (Розділ ХІІ), та не є злочином проти життя та здоров`я особи.
У статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Велика палата ЄСПЛ у пункті 68 рішення від 03.12.2009 року у справі «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey, заява № 8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них.
Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі «Вемхофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.
Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 556/1381/18, залишив без змін ухвали суду першої інстанції про закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, та відповідної ухвали суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні, в якому: з моменту оголошення особі про підозру до направлення обвинувального акта до суду минуло більше двох місяців, строк досудового розслідування щодо цього підозрюваного не був продовжений у встановленому законом порядку і не зупинявся, злочин, у вчиненні якого підозрюється особа, не відноситься до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.
У справі № 556/1381/18 Верховний Суд зауважив, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті.
Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 991/6516/20 залишено без змін ухвалу Вищого антикорупційного суду від 24.09.2020 та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 03.11.2020, про закриття кримінального провадження за обвинуваченням особи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК.
Згідно висновків суду апеляційної інстанції у цій справі «строк досудового розслідування - не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п. 1 ст. 6 Конвенції, передбаченого ст. 7, ч. 1 ст. 21 КПК, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ (п. 3 цієї ухвали).
Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування - є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.
Тому суд переконаний, що застосування передбачених законом наслідків пропуску такого строку як строк досудового розслідування навіть на один або кілька днів не є зайвим формалізмом або "правовим пуризмом", оскільки: (1) строки досудового розслідування є граничними, (2) положення ч. 5 ст. 294 КПК виключає можливість суду поновити строк досудового розслідування, що завершився».
Така ж позиція закріплена у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема в ухвалі від 26.05.2020 року у справі № 712/6375/18, постанові від 25.11.2020 року у справі 201/10434/19, а також в ухвалі Одеського апеляційного суду від 21.09.2020 року у справі № 521/11324/19, а саме:
- в ухвалі Верховного Суду від 26.05.2020 року № 712/6375/18 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 листопада 2019 року, суд зазначив, що «зважаючи на те, що ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КПК України 24 березня 2018 року, вказаний обвинувальний акт було направлено до суду поза межами строку визначеного ст. 219 КПК України - 05 червня 2018 року. Водночас, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не продовжувався у встановленому законом порядку, що є порушенням норм кримінального процесуального закону під час складання обвинувального акту у ньому. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокурора про те, що органом досудового розслідування жодних порушень строків досудового розслідування зазначених у ст. 219 КПК України не допущено та всі процесуальні дії виконані у строки передбачені законом необґрунтовані. При цьому переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішень судів місцевого і апеляційного судів прокурор не навів. Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження»;
- в постанові від 25.11.2020 року у справі № 201/10434/19 колегією суддів Верховного суду зазначено, що «згідно з положеннями ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення місцевим судом) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину»;
- в ухвалі Одеського апеляційного суду від 21.09.2020 року, постановленої у складі головуючого судді ОСОБА_10 , суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 21.09.2020 року № 521/11324/19, апеляційний суд прийшов до висновку, що «системний аналіз положень п.2 ч.3 ст.314 та п.10 ч.1 ст.284 КПК дає підстави стверджувати про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку із закінчення строків досудового розслідування на стадії підготовчого судового засідання. З урахуванням аналізу наведених вище норм процесуального закону, апеляційний суд констатує, що обвинувальний акт мав бути направлений до суду в межах строку досудового розслідування, оскільки саме з цією подією КПК пов`язує закінчення строку досудового розслідування, а тому цей строк не може встановлюватися прокурором на власний розсуд. Аналіз ч.1 ст.219 КПК у поєднанні із п.5 ч.1 ст.3 КПК дає підстави стверджувати те, що у даному випадку досудове розслідування повинно було закінчуватися шляхом звернення до суду з обвинувальним актом і цей акт повинен був скерований до суду не пізніше строку, встановленого КПК після повідомлення особі про підозру, без урахування виконання сторонами вимог ст. 290 КПК України».
З урахуванням наведеного, зважаючи на чітко визначений кримінальним процесуальним законом строк досудового розслідування, суд доходить до висновку, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України був направлений до суду 16.08.2019 року, тобто поза межами строку, визначеного положеннями ст. 219 КПК, який у відповідності до параграфу 4 глави 24 цього Кодексу органом досудового розслідування не продовжувався.
З урахуванням аналізу наведених вище норм процесуального закону, суд констатує, що обвинувальний акт мав бути направлений до суду в межах строку досудового розслідування, оскільки саме з цією подією КПК України пов`язує закінчення строку досудового розслідування, а тому цей строк не може встановлюватися прокурором на власний розсуд.
Згідно з ч.5 ст.219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Так, строки досудового розслідування чітко визначені ст. 219 КПК України.
Частиною першою цієї статті визначений початок перебігу та закінчення строків досудового розслідування. Початком цього строку є день повідомлення особі про підозру, закінченням строку є звернення до суду з обвинувальним актом.
Аналіз ч.1 ст.219 КПК у поєднанні із п.5 ч.1 ст.3 КПК дає підстави стверджувати те, що у даному випадку досудове розслідування повинно було закінчуватися шляхом звернення до суду з обвинувальним актом і цей акт повинен був скерований до суду не пізніше строку, встановленого КПК після повідомлення особі про підозру, без урахування виконання сторонами вимог ст. 290 КПК.
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини під час судового засідання встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.02.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КПК України надійшов до суду 16.08.2019 за супровідним листом від 07.06.2019, тобто після завершення тримісячного строку досудового розслідування, який закінчився 31.05.2019, в зв`язку з чим існують фактичні та правові підстави для закриття кримінального провадження через закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.
Окрім того, сторона захисту у клопотанні про закриття провадження посилається на факт звернення до суду з обвинувальним актом не уповноваженим прокурором, а саме першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , який не був визначений прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.02.2019 року.
З цього приводу суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень; прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень (пункти 9, 15).
Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання; звертатися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК України).
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції).
У кримінально-процесуальній доктрині загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і прокурора.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК).
У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.
Саме до такого висновку прийшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 754/7061/15 (постанова від 22 лютого 2021 року).
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 759/833/18, від 5 лютого 2020 року у справі № 676/5972/17,від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, від 19 квітня 2018 року у справі № 754/7062/15-к, від 17.12.2019 р. у справі № 235/6337/18, від 19 квітня 2018 року у справі № 754/7062/15-к, від 19 вересня 2018 року у справі № 761/20108/15-к.
Судом встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000428 27.02.2019 року постановою керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на підставі ст. 36 КПК України призначено групу прокурорів Білгород-Дністровської місцевої прокуратури у складі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , старшим групи прокурорів призначено прокурора ОСОБА_4 . Відомості про що зазначено в обвинувальному акті (аркуші 1, 2), реєстрі матеріалів досудового розслідування (пункт 3 розділ ІІ реєстру), копії постанови про створення групи прокурорів, наданої захисником ОСОБА_5 разом з клопотанням.
Перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 членом групи прокурорів процесуальних керівників у вказаному кримінальному провадженні не призначався, інформація про нього відсутня в зазначеній постанові.
Згідно ст. 3 КПК України терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення:

- керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень (пункт 9);

- прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень (пункт 15);

- сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом (пункт 19).

З аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону виходить, що керівник органу прокуратури, у тому числі перший заступник та заступники місцевої прокуратури, на відміну від керівника органу досудового розслідування чи органу дізнання, не відноситься до сторони обвинувачення. Здійснювати повноваження з нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, у тому числі шляхом звернення до суду з обвинувальним актом, керівник органу прокуратури, до якого законом віднесено і першого заступника керівника місцевої прокуратури, може виключно після покладення на нього повноважень прокурора у конкретному кримінальному провадженні шляхом винесення відповідної постанови керівником відповідного органу прокуратури.

Водночас такого процесуального рішення стосовно ОСОБА_9 керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні прийнято не було, таким чином зазначена посадова особа органу прокуратури, не будучи уповноваженим прокурором у кримінальному провадженні, процесуальних повноважень щодо звернення до суду з обвинувальним актом не мала.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Стаття 28 КПК України визначає право кожного, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Судом встановлено, що уповноважені прокурори члени групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.02.2019, серед яких є прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 не зверталися та на розгляд суду обвинувачення цієї особи не виносили.
Згідно ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Направлення до суду обвинувального акта згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України є завершальною стадією досудового розслідування, правом на реалізацію якої згідно з законом наділений виключно уповноважений прокурор.

Станом на 03.09.2021 року жоден прокурор з числа групи прокурорів процесуальних керівників досудови м розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000428 від 27.02.2019 не скористався своїм правом на звернення до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , що з урахуванням принципу диспозитивності, змагальності сторін, верховенства права, законності, розумності строків позбавляє суд можливості вирішити питання винності або невинуватості особи у скоєнні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 17, 21, 22, 26, 113-116, п. 10 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 350, 369-372, 376 ч. 2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження № 0000428 від 27.02.2019 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Малий Ярославець Тарутинського району Одеської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , за ч. 4 ст. 296 КК України, закрити у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Повний текст ухвали оголосити 07.09.2021 року о 08.00 год. у залі судових засідань, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1