Номер провадження: 11-кп/813/1142/21
Номер справи місцевого суду: 521/4035/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2021 року у кримінальному провадженні №0002565 від 24.07.2018 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Подільськ, Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років,без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили вироком суду не обирався.
Вироком суду скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одесит від 06.08.2018 року, а також вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно з оскарженим вироком суду, ОСОБА_8 , 24.07.2018 року, о 01 год. 27 хв., допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.
Порушення ПДР виразились у тому, що ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Clio Simbol», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по сухому асфальтованому, дорожньому покриттю за адресою: м. Одеса, Адміральський проспект, де проїзна частина має по одній смузі руху в обох напрямках: збоку вул. Палубна в напрямку вул. Новаторів, зі швидкістю 68,4-74,2 км/год, чим перевищив максимально допустиму для населеного пункту швидкість руху 50 км/год.
Під час керування зазначеним автомобілем, водій ОСОБА_8 біля буд. №20 Адміральського проспекту уважним не був, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру своєчасно не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки, не переконався в безпеці, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, на освітленій за допомогою міського електроосвітлення ділянці проїзної частини скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину по регульованому пішохідному переході, з ліва на право по ходу руху автомобіля.
В результаті ДТП, пішоходу ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма, садно обличчя, крововиливи під м`які мозкові оболонки, закрита травма грудної клітки, перелом правої ключиці, переломи правих 3,6-го та лівих 2-7-го ребер, садна та синці кінцівок, закриті переломи: правої плечової кістки, лівої стегнової кістки, кісток правої гомілки, в результаті отриманих тілесних ушкоджень та шоку, настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та застосування при призначенні покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, посилається на безпідставність не призначення обвинуваченому судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор стверджує на неврахування судом першої інстанції наслідків вчиненого злочину, що унеможливлює призначення покарання обвинуваченому без позбавлення права керування транспортними засобами. Прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортири засобами, строком на 3 (три) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України. В іншій частині прокурор просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України (дала КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 50 КК України (далі КК) покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував вчинення ним порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та не заперечував проти розгляду кримінального провадження, в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні дій, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не в повній врахував вимоги ст. 65 КК та положення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та добровільно відшкодував судові витрати, раніше не судимий, зареєстрований та має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має на утриманні похилих батьків, що визнано судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання.

Зазначені обставини фактично стали підставою для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд не застосувавши додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, взагалі не мотивував свого рішення в цій частині, не врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину та його тяжкість, зокрема той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася на пішохідному переході, що свідчить про грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, що спричинило загибель людини.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для призначення покарання за ч.2 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував Закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора відносно необхідності визнання ОСОБА_8 винним у вчинені злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України при ухвалені апеляційним судом свого вироку, то вони є безпідставними, оскільки оскарженим вироком суду обвинувачений визнаний винним за вказаною нормою кримінального закону, що виключає необхідність повторного визнання його винуватим за вироком апеляційного суду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2021 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4