Справа № 699/349/21
Номер провадження № 1-кп/699/13/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.22 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

представника потерпілої: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з повною технічною фіксацією кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 за № 0000380

за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, позбавленого батьківських прав, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою: АДРЕСА_2 , неофіційно працюючого охоронцем ПП «Сіті-Гранд» у с. Гора Київської області, раніше не судимого в силу ст. 88, 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 за рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.10.2008 у справі №2-573/08 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 500,00 грн. та дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 300,00 грн. до досягнення ними повноліття.

Проте ОСОБА_7 , у період часу з листопада 2016 по серпень 2019 року, діючи умисно та цілеспрямовано, від сплати встановлених рішенням суду аліментів злісно ухилявся, на облік в центр зайнятості як шукаючий роботу не ставав, маючи прибутки від тимчасових робіт, з яких виплат аліментів не проводив, достовірно знаючи, що Корсунь-Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження про стягнення з нього аліментів, не вживав ніяких заходів для погашення заборгованості, добровільно рішення суду не виконував, на неодноразові попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів не реагував, внаслідок чого у ОСОБА_7 станом на 01.08.2019 виникла заборгованість по сплаті встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) у розмірі 66132,82 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 і інші учасники судового провадження не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачений свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та йому і іншим учасникам провадження зрозуміло, що у такому випадку, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Позиції обвинуваченого та потерпілої з цього питання є усвідомленими, відповідають їх внутрішній волі, а їх процесуальна позиція сформована без будь-якого стороннього неправомірного впливу на них.

За таких обставин, відповідно до ст. 349 КПК України, суд при дослідженні фактичних обставин справи обмежився допитом потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що з обвинуваченим має двох спільних дітей: дочку Сніжану ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2008 році у судовому порядку було здійснено розірвання шлюбу з обвинуваченим та стягнуто аліменти на утримання дочок у твердій грошовій сумі у розмірі 300,00 на 500,00 гривень відповідно. Обвинувачений життям дочок не цікавився, аліменти не сплачував, через що у 2012 році був позбавлений батьківських прав, після цього продовжував не сплачувати аліменти, за що притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. За вироком суду був засуджений до обмеження волі з встановленням іспитового строку. Проте жодних змін в поведінці обвинуваченого не було, аліменти він так і не сплачував. Потерпіла вважає, що раніше призначене вироком суду покарання жодним чином не вплинуло на обвинуваченого, бо не змінило його поведінки. З огляду на це просить призначити йому реальне покарання з максимально можливим строком обмеження волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, суду показав, що до виконавчої служби він з`являвся, про необхідність виплачувати аліменти достеменно знав, проте виплачував їх тоді, коли мав таку можливість. Так, обвинувачений офіційно працював протягом 2012-2014 років, саме тоді здійснювалося відрахування аліментів. На запитання суду повідомив, що з травня 2021 року має стабільну роботу та його неофіційний заробіток складає приблизно 10-11 тисяч гривень на місяць, проте аліменти дітям він не сплачував, бо не знав, на яку адресу відправляти кошти. Зароблені кошти витрачає на власні потреби. Під час допиту у судовому засіданні 19.08.2021 обвинувачений повідомив, що з наступного дня буде сплачувати аліменти. Може сплатити 3-4 тисячі грн, проте такі дії не вчинив.

У судовому засіданні 19.08.2021за клопотанням прокурора була оголошена перерва у зв`язку з необхідністю подання вимоги про судимість обвинуваченого станом на дату розгляду справи. Обвинуваченому було роз`яснено про необхідність явки до суду та наслідки неявки.

Проте обвинувачений ОСОБА_7 злісно ухилявся від явки до суду. Так, після 19.08.2021 було призначено шість судових засідань, у які обвинувачений не з`явився, та причини неявки не повідомляв. Застосований привід не виконувався, оскільки за вказаним обвинуваченим місцем поживання, як і за місцем реєстрації, обвинувачений не перебував. Така поведінка обвинуваченого було підставою для заявлення прокурором клопотання про оголошення його в розшук.

Лише у судове засідання 13.01.2022 обвинувачений був доставлений примусово, після того як було з`ясовано нове місце його проживання.

Після доставки у судове засідання обвинувачений повідомив, що аліменти на дітей не сплачував, бо має нову співмешканку, яка вагітна на третьому місці, тому він утримує її. Коштів на дітей не має. Повідомив, що зі співмешканкою не одружений, тому свідоцтва про шлюб надати не може. Доказів на підтвердження показань не надав.

Прокурор та потерпіла просили врахувати поведінку обвинуваченого, у тому числі щодо явки у судове засідання. Прокурор просив визнати обвинуваченого винним та призначити арешт строком три місяці, з застосуванням запобіжного заходу у вигляді взяття під варту у залі суду після оголошення вироку. Потерпіла просила призначити реальне покарання у вигляді обмеження волі строком два роки.

Ураховуючи все викладене, суд дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Згідно з положеннями ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, який за місцем проживання характеризуються нейтрально, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є людиною працедатного віку та не має проблем зі здоров`ям.

В обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття. Разом з тим, під час судового розгляду судом не було встановлено наявності такої обставини. Обвинувачений визнав свою вину виключно під тиском наявних доказів.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , органами досудового розслідування встановлені не були, тому суд не має права їх встановлювати.

Суд також враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, а саме неповідомлення суду про зміну місця проживання та систематичну неявку у судові засідання, хоча виклик до суду обвинувачений отримував додатково за допомогою смс-повідомлень.

Ураховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, при цьому вину визнав повністю, але не розкаявся та свідомо продовжує протиправну поведінку, суд вважає за можливе призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік без встановлення іспитового строку. Таке покарання, на переконання суду, відповідно до вимог ст.65 КК України, буде необхідним й достатнім для досягнення мети виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки, покарання, на підставі положень ст.50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Ураховуючи, що обвинувачений фактично переховувався від суду, суд дійшов висновку про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 395 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк покарання рахувати з часу його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Обрати засудженому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати за кожною вимогою до суду чи органів досудового розслідування чи установ виконання покарань у межах кримінального провадження № 0000380;

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Засудженого ОСОБА_7 письмово повідомити про покладенні на нього обов`язки.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1