КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/775/2022 Категорія: ст. 537 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Білоцерківська виправна колонія № 35» матеріали справи за клопотанням начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Володарського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2021 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_8
представника БВК № 35 - ОСОБА_9
засудженого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 , з посиланням на положення ст. 81 КК України, п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зазначає про те, що посилання суду в ухвалі як на підставу для відмови в умовно-достроковому звільненні, що відносно нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, є недоречним, оскільки цю частину покарання він відбув, а висновки суду, які викладені в ухвалі, на думку апелянта, є формальними та не містять чіткого обґрунтування вимогам чинного законодавства.
Як зазначено в апеляційній скарзі, факт того, що він раніше неодноразово засуджувався та звільнявся умовно-достроково вважає, то вказані обставини були враховані судом при призначенні йому покарання за скоєний злочин, а тому повторно звертати увагу на ці обставини є недоцільно, оскільки суперечить принципу недопустимості повторної відповідальності.
Крім того, засуджений в апеляційній скарзі зазначає про те, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення поза увагою залишено той факт, що він був переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення, де проживав, працював на контрагентському об`єкті, сумлінно себе поводив.
Окрім того, засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що згідно з висновком адміністрації, він визнав провину у скоєному злочині, на майбутнє висловлює добрі плани та наміри, а в особистості відбулись процеси позитивних змін, які створили готовність до самокерованої та право слухняної поведінки, а також, виходячи з матеріалів справи вбачається, що після звільняння у нього ( ОСОБА_7 ) є місце для працевлаштування.

Заслухавши доповідь судді, позицію засудженого та представника БВК № 35, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження та долучену копію матеріалів особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.
Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Володарського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
21 вересня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» Міністерства юстиції України ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 , вказавши, що останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За результатами розгляду клопотанняухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2021 року відмовлено у його задоволенні.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав про те, що відомості, які містяться у довідці про застосовані до ОСОБА_7 заохочення, не дають можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки, як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого. Також суд зазначив про те, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, у тому числі за тяжкі злочини проти власності, що до нього судом вже неодноразово, а саме тричі, застосовувалось умовно-дострокове звільнення, під час яких останній вчиняв нові тяжкі злочини, що дає підстави суду вважати, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, не зважаючи на наявність заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. і така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
За таких обставин, суд, оцінивши у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, у тому числі і той факт, що засуджений раніше неодноразово судимий, до останнього судом вже тричі застосовувалось умовно-дострокове звільнення, під час яких останній продовжив вчиняти тяжкі злочини, вважає, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.

З таким висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженимне менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання..

Відповідно до положень ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не стільки факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів справи встановлено, що початок строку відбуття покарання 16 листопада 2017 року, кінець строку - 16 листопада 2022 року.
Як зазначено у матеріалах справи, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 17 листопада 2017 року в державний установі «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 18 лютого 2018 року ОСОБА_7 утримувався в державній установі «Старобобанівська виправна колонія (№ 92)», де характеризувався позитивно, був заохочений 2 рази, стягнень не мав.
В державний установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» відбуває покарання з 7 серпня 2019 року.

Згідно з даними характеристики на ОСОБА_7 за час відбування покарання в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» засуджений характеризується позитивно, 20 серпня 2020 року ОСОБА_7 переведений на дільницю соціальної реабілітації, що при колонії, де характеризується позитивно, працевлаштований, відношення до праці добре. З іншими засудженими не конфліктний. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться сумлінно. Виконує роботи по благоустрою місць позбавлення. За час відбування покарання на профілактичному обліку не перебував (ас. 2).

Відповідно до довідки відносно засудженого про стягнення та заохочення на час звернення до суду з відповідним клопотанням, засуджений мав заохочення:
- 5 жовтня 2018 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці,
- 8 липня 2019 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці,
- 17 квітня 2020 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці,
- 23 липня 2020 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці,
- 20 жовтня 2020 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та за підсумками роботи за Ш-й квартал 2020 року,
- 27 січня 2021 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та за підсумками роботи за IV-й квартал 2020 року,
- 29 квітня 2021 року - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та за підсумками роботи за П-й квартал 2021 року, стягнень не мав (ас. 3).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відбуття ОСОБА_7 визначеної законом України про кримінальну відповідальність частини покарання, його працевлаштування та поведінка, яка свідчить лише про виконання ним своїх обов`язків, передбачених ст.ст. 9, 107 КВК України, не є безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України, а, окрім того, колегія суддів звертає увагу, що лише з 2020 року засуджений отримував систематично заохочення.

Окрім того, з наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий та звільнявся умовно-достроково, проте, належних висновків для себе не робив.
Так, згідно з матеріалами справи 10 листопада 1999 року ОСОБА_7 засуджений вироком Володарського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 81, ч.3 ст. 140 України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців з іспитовим строком 2 роки, штраф 700 грн. 27 квітня 2001 року постановою Володарського районного суду Київської області умовне покарання скасовано та засудженого направлено для відбуття покарання за вказаним вироком. 26 червня 2003 року постановою Шосткінського районного суду Сумської області ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково з ВК № 66 з невідбутим строком 1 рік 1 місяць 1 день.
Проте, через нетривалий проміжок часу 16 січня 2004 року ОСОБА_7 засуджений вироком Володарського районного суду Київської області засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 7 листопада 2006 року ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області ОСОБА_7 знову звільнений умовно-достроково з ВК № 35 з невідбутим строком 8 місяців 9 днів;

Однак, 9 липня 2010 року вироком Володарського районного суду Київської області знову засуджений за ч. 3 ст. 185 ч. 3, ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнений від покарання з іспитовим строком 3 роки.
Разом з тим, вироком Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 71 КК України, що свідчить про те, що злочини ОСОБА_7 були вчинені в період умовно-дострокового звільнення, за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнившись 20 жовтня 2016 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 25 днів, ОСОБА_7 знову вчинив ряд корисливих злочинів, у зв`язку з чим йому призначене остаточне покарання за сукупністю вироків.

Вказані обставини свідчать про те, що засудженому неодноразово надавалась можливість довести своє виправлення та перевиховання, однак, останній належних висновків для себе не робив і знову вчиняв корисливі кримінальні правопорушення, які відносяться, у тому числі, і до категорії тяжких кримінальних правопорушень.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при проведенні оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення (16 серпня 2021 року) у графі «Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень втручання» зазначено середній рівень ризику (ас. 19)

Також колегія суддів враховує, що згідно з ч. 1 ст. 101 КВК України до дільниці соціальної реабілітації переводяться засуджені, які не стали, а стають на шлях виправлення, за умови відбуття певного строку призначеного їм покарання. Таким чином, станом на 20 серпня 2020 року ОСОБА_7 , як особа, яка стає на шлях виправлення і не менше половини строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, був переведений до дільниці соціальної реалізації.

Разом з тим, відповідно до матеріалів провадження, обставини заохочення засудженого свідчать, що засуджений був працевлаштований та почав отримувати систематично заохочення ( з 17 квітня 2020 року) безпосередньо перед настанням підстав можливого застосування до нього положень ст. 101 КК України, що не свідчить про виправлення та перевиховання останнього.

Таким чином беззаперечні докази того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, матеріали справи не містять, як і не встановлені такі докази під час апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, які спростовуються доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого за час відбування покарання, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 листопада 2021 року про відмову у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 , - залишити без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4