ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/4434/18
Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/789/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
В И Р О К
іменем України

26 жовтня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000403 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 червня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Копані Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, що мешкає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
засуджено:
за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 07 жовтня 2018 року близько 23.00 години, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леніна біля будинку № 198 в с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області зі сторони вулиці Миру у напрямку вулиці Учбової, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (з наступними змінами та доповненнями), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого, не впоравшись із керуванням, здійснив з`їзд з проїжджої частини на праве узбіччя, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких потерпілий помер.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Свої доводи мотивує тим, що судом не прийнято до уваги показання обвинуваченого про те, що він керував транспортним засобом та рухався зі швидкістю не більше 60 км. Вважає, що суд безпідставно прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, про те, що швидкість автомобіля була 70-75 км. Апелянт зауважує про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги висновки другої судової експертизи №342-ат від 16.10.2020 року, які були на користь обвинуваченого. У висновку комплексної комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №834 від 24.12.2020 року не надано відповідей на всі поставленні питання, вказано про те, що наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями водія ОСОБА_8 та наслідками у виді наїзду на потерпілого, всупереч тому, що не встановлено наявність такого зв`язку між обставинами порушення правил дорожнього руху та наслідками. Захисник вважає необґрунтованими висновки суду, відповідно до яких прийнято до уваги версію стороною обвинувачення про те, що пішохода було збито на правому узбіччі. Жодним висновком експертизи не відображено фактичні обставини вчиненого. Зазначає про те, що в судовому рішенні вказано про те, що первинний контакт передньо-правих частин автомобіля був направлений на ліву поверхню потерпілого, що було неможливим за наявності того, що потерпілий рухався назустріч автомобілю. Встановлено, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, але судом не проаналізовано чи могло це привести до ДТП. Судом не звернуто уваги на наявність протиріч у показаннях свідка ОСОБА_11 , висновку експертизи та слідчого експерименту за участю вказаного свідка. Судом першої інстанції в повній мірі не встановлено, які саме порушення вимог ПДР були допущені ОСОБА_8 .
Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, а справу закрити;

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , посилається на незаконність вирок суду першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує про те, що судом першої інстанції у формулюванні обвинувачення не зазначено, які з порушень Правил дорожнього руху, допущені обвинуваченим, викликали суспільно небезпечні наслідки. Крім того, звільняючи ОСОБА_8 від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не обґрунтував підстави, не врахував відомості про особу обвинуваченого, з яких дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Вказує, що поза увагою суду залишено те, що суспільна небезпека вчиненого обвинуваченим злочину полягала в найбільшому порушенні у сфері безпеки дорожнього руху наїзді на пішохода, в результаті чого спричинено смерть потерпілого. Апелянт зауважує про те, що фактично ОСОБА_8 вину у вчиненому не визнав, оскільки вказував інше місце дорожньо-транспортної пригоди та те, що саме потерпілий є винуватцем ДТП, що підтверджує відсутність у нього критичної оцінки своїх дій.

Просить повторно дослідити матеріали, що характеризують обвинуваченого, довідку токсикологічного дослідження на стан алкогольного сп`яніння, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким сформулювати обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просив ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , за встановлених та викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним та показав, що 07.10.2018 ввечері він на автомобілі ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 був на святкування дня народження його дівчини ОСОБА_12 на природі за межами села, і оскільки він був найтверезіший із всіх водіїв, хоча також вживав спиртні напої (випив один чи два бокали шампанського (200-250 грам), свідок ОСОБА_11 попросила його відвезти її додому, на що він погодився. Він сів за кермо вказаного автомобіля, свідок ОСОБА_11 сіла збоку на переднє пасажирське сидіння, а ззаду сидів свідок ОСОБА_10 . Приблизно о 23.00 годині вони їхали зі швидкістю, яка не перевищувала 60 км/год, по вул. Леніна в с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області і в цей момент з правої обочини (по напрямку його руху) на проїзну частину дороги (приблизно метрів за 10 перед автомобілем) несподівано для нього вийшов потерпілий ОСОБА_9 , який розмовляв по телефону, і він не встиг зреагувати, намагаючись уникнути зіткнення повернув на узбіччя, але все рівно збив потерпілого ОСОБА_9 . Удар прийшовся у праву передню частину автомобіля. Зупинилися вони на певній відстані від місця зіткнення, після цього він завантажив потерпілого ОСОБА_9 до салону автомобіля та разом із ОСОБА_11 повезли потерпілого до Голопристанської районної лікарні з метою надати йому якнайшвидше медичну допомогу. ОСОБА_10 залишився на місці пригоди. Він сам заніс потерпілого до приймального відділення, але потерпілий на той момент вже не подавав ознак життя. Після цього він приїхав додому, повідомив про те, що сталося своїм батькам і разом із батьком ОСОБА_12 , який був за кермом, на автомобілі останнього вони поїхали до відділку поліції в м. Гола Пристань і по дорозі їх зупинили поліцейські, яким він повідомив, що збив людину та показав місце ДТП.

Обставини, за яких ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, крім його показаній, підтверджуються такими доказами

Показаннями потерпілої ОСОБА_13 про те, що 07.10.2018 ввечері близько 22.35 години її син ОСОБА_14 пішов з дому до друзів попрощатися, так як зранку йому потрібно було прибути на призовний пункт Збройних Сил України. Вона заснула, а зранку близько 04.00 години її розбудили працівники поліції та повідомили про смерть сина, що його збив на автомобілі обвинувачений ОСОБА_8 ..

Свідок ОСОБА_15 показав, що в ніч з 07 на 08 жовтня 2018 він був на чергуванні як черговий лікар. У приймальне відділення вночі зайшов обвинувачений ОСОБА_8 та повідомив, що він привіз хлопця, який потрапив у ДТП. Коли він підійшов до автомобіля ВАЗ 2106, потерпілий ОСОБА_9 лежав на задньому сидінні автомобіля та був уже мертвий. Обвинувачений не повідомив їм своїх анкетних даних та поїхав з території лікарні, повідомивши, що поїде до поліції. Зранку обвинуваченого ОСОБА_8 привезли працівники поліції для проходження медичного освідування на стан сп`яніння, і за даними приладу «Драгер», він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_11 надала показання аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_8 .. Доповнила, що обвинувачений якраз відволікся від дороги, повернувся до свідка ОСОБА_10 , розмовляючи з ним, внаслідок чого трохи вивернув руль вправо і в цей час збив потерпілого, який йшов їм назустріч по узбіччю та розмовляв по телефону. Їхали вони зі швидкістю приблизно 75 км/год,, так як ОСОБА_10 коментував швидкість руху з показників спідометра у голос. Чи був обвинувачений у стані сп`яніння, вона повідомити не може.
Показаннями цього свідка підтверджено ту обставину, що пішохід ОСОБА_9 йшов по узбіччю, де на нього вчинив наїзд водій ОСОБА_8 , якими спростовуються твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він вчинив наїзд на пішохода на проїзній частині дороги.

Свідок ОСОБА_10 показав, що в ніч з 07 на 08 жовтня 2018 він разом з обвинуваченим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_11 їхали на автомобілі ВАЗ 2106, за кермом якого був обвинувачений. Їхали зі швидкість приблизно 70 км/год. Самого моменту ДТП він не бачив, почув звук удару. Після того, як вони зупинилися, через деякий час знайшли потерпілого, який ще був живий та якого обвинувачений ОСОБА_8 з ОСОБА_11 повезли до лікарні, а він залишився на місці, бо йому було погано через те, що вживав багато спиртних напоїв.

Свідок ОСОБА_16 надала показання аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_8 у тій частині, яка стосується подій, які відбувалися після того як обвинувачений приїхав додому після доставлення в лікарню потерпілого в ніч з 07 на 08 жовтня 2018 року.

Даними протоколу слідчого експерименту від 18.03.2020, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та свідка ОСОБА_11 , спеціаліста, згідно яких, на місці ДТП були відтворені обставини події, зроблені відповідні заміри, складено план-схему та дослідженим у судовому засіданні додатком до даного протоколу відеозаписом вказаної слідчої дії.
(т.1 а.п. 229-232)

Даними протоколу слідчого експерименту від 08.11.2018 за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, згідно яких, він на місці в деталях розповів про обставини ДТП 07.10.2018, за виключенням тих показань, які визнані технічно неспроможними відповідно до висновку експертизи № 834 від 24.12.2020 (в частині того, що пішохода ОСОБА_9 було збито на проїжджій частині автодороги), складено схему до протоколу.
(т.1 а.п.170-172)
Відповідно до довідки №112 від 08.10.2018 та результату токсикологічного дослідження № 2133 від 12.10.2018 обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, - 0,36 проміле.
(т.1 а.п. 177-178)
Даними протоколу огляду місця ДТП від 08.10.2018, в якому було зафіксовано місцевість, де сталася ДТП, зафіксовані сліди ДТП (сліди котіння автомобіля, сліди гальмування, осип фарби, уламки скла та частини решітки радіатора автомобіля), складена схема пригоди, в якій зазначено дорожня обстановка, наявність дорожніх знаків, розмітки, яка підписана понятими без заперечень, фототаблицями до протоколу.
(т.1 а.п.101-114)
Даними протоколу огляду транспортного засобу від 08.10.2018, під час якого було оглянуто автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксовані пошкодження автомобіля, характерні для ДТП, з фототаблицями до протоколу.
(т.1 а.п. 115-121)
Протоколом огляду трупа потерпілого ОСОБА_9 від 08.10.2018, в якому зафіксовані наявні зовнішні пошкодження трупа та його зовнішній вигляд та свідоцтвом про смерть ОСОБА_9
(т.1 а.п.122-125)

Даними протоколу слідчого експерименту від 08.11.2018 за участю свідка ОСОБА_11 , яка на місці, в деталях розповіла про обставини ДТП 07.10.2018, за виключенням тих показань, які визнані технічно неспроможними відповідно до висновку експертизи № 834 від 24.12.2020 (в частині того, що пішохода ОСОБА_9 було збито на проїжджій частині автодороги), складено схему до протоколу та дослідженим у судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту.
(т.1 а.п. 128-131)

Висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 127-мк від 05.11.2018 встановлено, що при експертизі кросівок потерпілого ОСОБА_9 знайдені сліди ковзання на ходовій поверхні підошви правого кросівка, які виникли від ковзаючої дії тупого предмета з необмеженою поверхнею контактування та свідчать про те, що в момент наїзду автомобіля, з дорожнім покриттям стикалася підошва правого кросівка, ймовірно пішохід крокував. (т.1 а.п. 134-137)

Висновком судово-медичної експертизи № 130/гп від 20.11.2018, з урахуванням висновку судової токсилогічної експертизи № 2307 від 17.10.2018, висновку судової гістологічної експертизи № 1424 від 31.10.2018, висновку судової імунологічної експертизи № 344 від 18.10.2018, встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: забиття головного мозку; крововиливи під м`які мозкові оболонки (більш виражені у лівій півкулі мозку); перелом шийного відділу хребта між 6-м та 7-м шийними хребцями зі зміщенням, з пошкодженням спинного мозку; крововиливи в м`які тканини по ходу органів середостіння, в області коренів легень, воріт печінки, жирової клітковини нирок; перелом нижньої щелепи в проекції відсутніх 3-го зуба зліва та 8-го справа, крововиливи в м`які тканини в місцях пошкоджень та навколо них; садни обличчя, тулуба в проекції лівого плечового суглобу, правої кисті, гомілок.
Дані пошкодження є наслідком впливу тупих предметів, виникли 07.10.2018, можливо при співударянні з частинами легкового автомобіля при наїзді останнього на пішохода з наступним падінням потерпілого на дорожнє покриття та ковзання по ньому та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми у виді забиття головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки.
Інші тілесні ушкодження сприяли настанню смерті.
В момент первинного контактування потерпілий ОСОБА_9 знаходився у вертикальному положенні, або ж близьким до такого і первинний контакт передньо-правих частин автомобіля ВАЗ був направлений в основному на ліву поверхню тіла, з послідуючим падінням потерпілого на дорожнє покриття та ковзанням по ньому.
При судово-токсилогічній експертизі в крові трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий алкоголь в концентрації 1,5 проміле, що зазвичай викликає середню ступінь алкогольного сп`яніння.
(т.1 а.п.140-145)

Висновком судової автотехнічної експертизи № 18-809 від 13.11.2018, встановлено, що гальмівна система, рульове управління автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 до моменту ДТП перебували в працездатному стані, забезпечували водієві технічну можливість ефективно знижувати швидкість аж до зупинки, контролювати напрямок руху автомобіля та здійснювати рух по наміченій траєкторії, при цьому у зазначених системах не малось несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову систем, втрату керованості або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. Фари головного світла вказаного автомобіля до моменту ДТП перебували у працездатному стані при умові їх увімкнення у відповідний режим роботи (ближнього чи дальнього світла).
(т.1 а. п. 148-151)
Висновком судової автотехнічної експертизи № 18-866 від 27.11.2018, встановлено, що в умовах даної події водій автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , виконуючи рух в межах населеного пункту в темну пору доби повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.3.б, 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, належним виконанням вимог яких він мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної події.
(т. 1 а. п. 153-159)
Під час судового розгляду за клопотання сторони захисту судом було призначено комплексну автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу з метою перевірки позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Висновком комплексної комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 834 від 24.12.2020 встановлено, що з врахуванням розташування слідової інформації, зафіксованої у схемі до протоколу огляду місця ДТП від 08.10.2018 та значень швидкості руху автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вказаних у вихідних даних ухвали суду про призначення експертизи, місце контактної взаємодії автомобіля з пішоходом (передня права частина автомобіля ВАЗ 2106) розташовано в межах правого узбіччя проїзної частини дороги по напрямку руху від вул. Миру в бік вул. Учбової.
Показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 в частині того, що пішохода ОСОБА_9 було збито на проїжджій частині автодороги з технічної точки зору є неспроможними.
Версія сторони обвинувачення про те, що пішохода ОСОБА_9 було збито на правому узбіччі автодороги по ходу руху автомобіля з технічної точки зору є спроможною.
У вказаній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП.
За умови руху автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 зі швидкістю 50 км/год (згідно показань водія ОСОБА_8 ) або зі швидкістю 75 км/год (згідно показань свідка ОСОБА_11 ) в діях водія ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей технічним вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху України.
За умови руху автомобіля зі швидкістю, що перевищує значення 75 км/год (визначене допустиме значення швидкості руху транспортного засобу за умовами видимості елементів проїзної частини дороги), в діях водія ОСОБА_8 убачаються невідповідності технічним вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху України.
За умови руху автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент пригоди зі швидкістю 50 км/год (згідно показань водія ОСОБА_8 ) у діях водія ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей технічним вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху України.
За умови руху автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент пригоди зі швидкістю 75-85 км/год (згідно показань свідка ОСОБА_11 ) у діях водія ОСОБА_8 убачаються невідповідності технічним вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху України.
У наведеній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 убачаються невідповідності технічним вимогам пунктів 2.3 (б), 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.
У дорожній ситуації, обставини якої розглядаються, дії водія автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_8 з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП.
(т.2 а.п.10-18)

Висновком цієї експертизи підтверджено той факт, що пішохід ОСОБА_9 рухався по правому узбіччю автодороги по ходу руху автомобіля,яким спростовуються твердження сторони захисту про те, що потерпілого було збито на проїжджій частині автодороги, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 ..
Зазначені вище висновки судово-медичних та автотехнічних експертиз не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на дослідженні даних отриманих як під час досудового розслідування, так і судового розгляду за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 з метою перевірки його позиції захисту,згідно вихідних даних отриманих, зокрема, які містяться у протоколах огляду місця події та слідчих експериментів за їхньою участю, з якими вони погодилися, атому у суду не було підстав для визнання цих доказів неналежними та недопустимими.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з висновками автотехнічних експертиз, проведених у кримінальному провадженні, що не є підставою для визнання їх неналежними та недопустимими доказами, як на це вказує сторона захисту.

Суд правильно не прийняв до уваги висновок автотехнічної експертизи №342-ат від 16.10.2020 року, на який посилається сторона захисту, оскільки він не містить фактичних даних як на підтвердження, так і спростування обвинувачення.
На підставі оцінки зазначених вище доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 і пішохода ОСОБА_9 ,порушення вимог пунктів 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху Україниводієм ОСОБА_8 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_9 ..
З такими висновками суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин вчиненого ОСОБА_8 злочину та доведеності його вини в обсязі висунутого обвинувачення погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Викладені вище докази узгоджуються між собою щодо обставин порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 ,відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги ці докази при ухваленні вироку, у зв`язку із чим у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що водій автомобіля ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, виконуючи вимоги пунктів 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких, він повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,обрати безпечну швидкість руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди пішохода, який рухався по правому узбіччю автодороги по ходу руху автомобіля.
Недотримання ним таких правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 ,що спричинило його смерть.

Сам факт перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння у момент ДТП, на що вказує захисник, не свідчить про наявність причинного зв`язку між його станом та дорожньо-транспортною пригодою.

Судом першої інстанції у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, зазначено, що внаслідок грубого порушення вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, від яких він помер.
Установлені судом обставини кримінального провадження підтверджуються зазначеними вище висновками автотехнічних експертиз, що не викликає жодних сумнівів у наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, які спричинено в результаті грубого порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України.
А тому доводи сторін захисту та обвинувачення про те, що судом не було встановлено причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, слід визнати безпідставними.
Посилання прокурора на порушення судом вимог ст.374 КПК України через те, що у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним,не зазначено, які з порушень Правил дорожнього руху, допущені обвинуваченим, викликали суспільно небезпечні наслідки, слід визнати безпідставними, оскільки в ньому зазначено пункти Правил дорожнього руху України, які порушив ОСОБА_8 , суспільно небезпечні наслідки, що настали, які потягли за собою смерть потерпілого.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що зміст висновків судових автотехнічних експертиз відповідають вимогам ст.102 КПК України, а тому твердження захисника про те, що в них не відображено фактичні обставини, за яких ОСОБА_8 допустив порушення ПДР України, не заслуговують на увагу.
Доводи сторони захисту про те, що висновок комплексної комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи щодо обставин ДТП, яку було проведено під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту, а також висновок судово-медичної експертизи №130-гп від 20.11.2018 року щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, є неналежними доказами, слід визнати неспроможними, оскільки вони побудовані на припущеннях та нічим не підтверджуються.
Твердження сторони захисту про те, що судом не дано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції про узгодженість показаній цих осіб - очевидців події про те, що швидкість транспортного засобу, яким керував обвинувачений ОСОБА_8 , перевищувала 60 км, які жодними доказами не спростовано, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх достовірність.
Відповідно до вимог ст.23 КПК України судом першої інстанції безпосередньо допитано свідка ОСОБА_11 , та визнано її показання узгодженими з даними протоколу слідчого експерименту за її участю про обставини ДТП 07.10.2018 року, за виключенням тих відомостей, які визнані технічно неспроможними відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 834 від 24.12.2020 (в частині того, що пішохода ОСОБА_9 було збито на проїжджій частині автодороги), що жодним чином не вказує про те, що під час оцінки показань свідка ОСОБА_11 , протоколу слідчого експерименту за її участю та висновку судово-медичної експертизи судом було неправильно встановлено як положення, так і рух потерпілого по правому узбіччю автодороги по ходу руху автомобіля, як про це безпідставно вказує захисник.
Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.94, 370 КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, навів належні та достатні мотиви та підстави ухвалення судового рішення.
Колегія суддів вважає, що зібрані та дослідженні у провадженні докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Дослідивши зібрані докази, надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, та, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.286 КК України.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Докази вини ОСОБА_8 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження органом досудового розслідування та судом обставин, що могли мати значення для кримінального провадження. Як органом досудового розслідування, так і судом були встановленні та дослідженні всі обставини, які мають істотне значення для висновків суду, перевірена позиції захисту обвинуваченого шляхом допиту потерпілої, свідків, дослідження протоколів слідчих дій, висновків судово-медичних та автотехнічних експертиз, яким дано належну оцінку у вироку.

Порушень кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, зокрема права обвинуваченого на захист, які могли перешкодити суду всебічно й повно розглянути справу або вплинути на його висновки щодо винності ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено, а тому доводи сторони захисту з цього приводу слід визнати безпідставними.

Отже, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_8 , є такими, що суперечать наведеним доказам.

Підстав для скасування вироку першої інстанції та ухвалення нового виправдувального вироку, як про це ставиться питання захисником, колегія суддів не знаходить.

Водночас, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, належить скасувати з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із вимогами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, слід мати на увазі, що тяжкість злочину мала б бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.

Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Як випливає з матеріалів справи, звільнюючи обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції врахував характер і суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу, що він уперше вчинив злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік, сімейний та матеріальний стан, обставинами, що пом`якшують покарання, визнав - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також ту обставину, що він попросив вибачення у потерпілої в судовому засіданні, вжив заходів для надання невідкладної медичної допомоги, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому покарання, пов`язаного із реальним позбавленням волі.

Врахувавши ці конкретні обставини, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства із звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не повній мірі відповідає вимогам ст.65, 75 КК України.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Так, звільняючи ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його наслідки, що він, керуючи технічно справним автомобілем (джерелом підвищеної небезпеки), порушив одночасно декілька пунктів ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темну пору доби, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впоравшись з керуванням, здійснив з`їзд з проїжджої частини на праве узбіччя, і саме недотримання ним правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , який рухався по правому узбіччю автодороги по ходу руху автомобіля, чим допустив найбільш тяжкі порушення у сфері безпеки дорожнього руху, що призвело до невідворотних наслідків - загибелі людини, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину, і це жодним чином не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України,на що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги, що зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції належно не оцінив той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між тим, згаданий факт, який ніким не оспорювався, свідчить про підвищену суспільну небезпеку учасника дорожнього руху, внаслідок дій якого сталася ДТП.
Таку правову позицію сформовано ККС Верховного Суду у постановах від 18 березня 2021 у справі №497/1643/17, від 29 травня 2018 року у справі № 484/3291/16-к, від 19 березня 2019 року у справі № 393/409/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 384/110/18, від 03 вересня 2019 року у справі № 166/753/17).
Враховуючи це, колегія суддів дійшла висновку про те, що навіть позитивні дані про особу винного та наявність кількох пом`якшуючих обставин не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до засудженого положень ст.75 КК України і звільнення його від відбування призначеного покарання.
Що стосується позиції потерпілої стосовно призначення реального основного покарання, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, то у справах цієї категорії ця позиція не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними пріоритету.

Указане відповідає правовій позиції ККС Верховного Суду, яку сформовано у постанові від 21.08.2019 року у справі № 682/956/17.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання обвинуваченим ОСОБА_8 ,який керував транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, наслідки, що настали, які потягли за собою смерть потерпілого, свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_8 без відбування реального основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про необхідність призначенняОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, оскільки прокуроромне наведено переконливих аргументів про неможливість його виправлення в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі протягом строку, визначеного судом першої інстанції.

Позиція захисту обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, на що посилається прокурор, не є безумовною підставою для призначення йому більш суворого покарання.
Стороною обвинувачення не оспорюються наведені вище обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , позитивні дані про його особу, що жодним чином не вказує на недостатність застосування покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати на ухвалити новий вирок у цій частині.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на доводи сторін та заявлені ними вимоги, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 07 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 у порядку виконання вироку апеляційного суду.

У решті вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4