Справа № 583/517/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в колегіальному складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525 від 13.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, п. 13 ч.2 ст. 115 КК України,-

встановив:

На розгляді в Охтирському міськрайонному суді Сумської області перебуває зазначена кримінальна справа.

08.02.2022 прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вмотивоване тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проте ризики, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні сукупності особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, раніше судимий за скоєння умисних насильницьких злочинів та злочинів проти власності, відбував реальні міри покарання у місцях позбавлення волі, мешкає одиноко, зловживає алкогольними напоями, не має за місцем мешкання сталих соціальних зв`язків, не має офіційних джерел доходу, інкриміновані злочини скоював перебуваючи під судом у іншому кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України, отже на шлях виправлення не став, схильний до вчинення нових злочинів, тому існує високий ризик, що залишаючись на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності він може ухилитися від суду, скоїти інше кримінальне правопорушення, а тому застосування до обвинуваченого будь-якого більш м`якого запобіжного заходу буде неефективним для запобігання зазначеним ризикам. При цьому прокурор зауважив, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_6 під час судового провадження не перевищує розумної межі для особливо тяжких злочинів.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти продовження обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважали, що зазначені прокурором ризики не доведені, а навпаки зменшилися, оскільки свідки та потерпілі у даній справі вже допитані, а тому є можливим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. Крім того обвинуваченим зазначалося про те, що копію клопотання про продовження тримання його під вартою прокурором йому вручено перед судовим засіданням.

Потерпілі та представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши думку прокурора, інших учасників судового провадження, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою виходячи з наступного.
11.01.2022 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з 11.01.2022 до 24.00 год. 11.03.2022 без визначення розміру застави.

Зі змісту ухвали суду вбачається, що міра запобіжного заходу застосована обвинуваченому з урахуванням тяжкості інкримінованих йому злочинів та даних про його особу.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочинів, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість злочинів, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на даний час не зменшилися.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, п. 13 ч.2 ст. 115 КК України, за які передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, раніше судимий за скоєння умисних насильницьких злочинів та злочинів проти власності, відбував реальні міри покарання в місцях позбавлення волі, мешкає одиноко, не одружений, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків, офіційно не працює, тобто не має постійного джерела доходу.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Таким чином наявний ризик переховування від суду, щоб уникнути покарання.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, при цьому стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу, а тому доводи захисника стосовно недоведеності неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, слід визнати непереконливими.

Також непереконливими є доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки прокурора щодо наявності ризиків.

Посилання адвоката на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, відсутність намірів у останнього до вчинення інших кримінальних правопорушень, або до перешкоджання розгляду справи, не спростовують висновків суду про ризики неналежної процесуальної поведінки, запобігти яким можливо через застосування запобіжних заходів.

Не приймає суд до уваги також і доводи обвинуваченого щодо не дотримання прокурором строків вручення йому копії клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки у відповідності до положень ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися.

Медичних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою, суду не надано.

Враховуючи наведене, з метою запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та вчиненню ним нових злочинів, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Інші запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним вище ризикам.

На думку колегії суддів, тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з наведених вище підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного судового розгляду кримінального провадження про тяжке кримінальне правопорушення та за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи, що відповідає вимогами ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За висновком колегії суддів, відповідно до ст. 183 КПК України відсутні підстави для визначення розміру застави при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, які спричинили загибель потерпілих.

Керуючись ст.ст. 7-12, 22-29, 31, 35, 176-178, 183, 193, 194, 196, 199, 393, 395 КПК України, колегія суддів -
УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з 08 лютого 2022 року до 24.00 год. 08 квітня 2022 року без визначення розміру застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлено 09.02.2022.

Головуючий суддя (підпис) ОСОБА_1
Судді (підпис) ОСОБА_2
(підпис) ОСОБА_3