Справа № 496/5260/20
Провадження № 1-кп/496/42/21
У Х В А Л А

28 жовтня 2021 року Біляївський районний суд
Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000583 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України.
Від захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , надійшло клопотання про повернення обвинувального акту (а.с. 79-81), яке обґрунтоване тим, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст. 291 КПК України, відповідно, та у свою чергу свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів.
У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 на задоволенні клопотання наполягали. При цьому пояснили, що фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на докази сторони обвинувачення, що є неприпустимим. Просили повернути обвинувальний акт прокурору.
Захисник ОСОБА_5 , яка приймала участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, і обвинувачений ОСОБА_7 заявлене клопотання підтримали.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти повернення обвинувального акту, оскільки обвинувальний акт не містить посилання на докази, а те, що перелічив захисник, не є доказами.
Вислухавши думку прокурора, захисників, обвинувачених, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку про задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частиною 4 статті 291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;
5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 283 КПК України відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З ч. 1 ст. 337 КПК України вбачається, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За змістом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Обвинувальний акт і додані до нього обов`язкові документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки, за змістом процесуального закону, це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Проте, як вбачається з наданих суду матеріалів, обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України з таких підстав.
Зі змісту обвинувального акта вбачається, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які ще початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, зокрема на:
1)телеграму начальника Центрального управління речового забезпечення Збройних Сил України Тилу Збройних Сил України від 24.05.2016 №341/5/1/873;
2) атестат №1 речової служби військової частини НОМЕР_1 ;
3)акт, підписаний з боку військової частини НОМЕР_2 командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 та начальником продовольчої та речової служби тилу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 з боку військової частини НОМЕР_3 командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 та начальником речової служби військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_10 ;
4)пояснення форми 20 додатка 1 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 №690;
5)щорічну інвентаризацію за період з 24.11.2016 по 24.12.2016;
6)наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2016 № 49;
7)акт прийома та передачі справ та посади начальника продовольчої та речової служби тилу військової частини НОМЕР_2 від 14.06.2016 року;
8)атестат №1 від 06.08.2016 року з речової служби військової частини НОМЕР_2 , який підписав лейтенант ОСОБА_6 ;
9)книгу обліку наявності та руху військового майна у підрозділі (форма 26 додатку 1 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.12.2010 року № 690);
10)Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від24.03.1999 № 548-XIV,
котрі є в розпорядженні сторони обвинувачення та до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність вказаних доказів, що є неприпустимим та суперечить вимогам ч.4 ст.291 КПК України.
Вказаний недолік обвинувального акта є суттєвим порушенням вимог ч.4 ст.291 КПК України.
Зазначені обставини до того ж суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України та практиці Апеляційного суду Одеської області, викладеній в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно.
Слід зауважити на тому, що викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у порівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.
Так, Європейський суд з прав людини в п.87 рішення у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції, визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.
Суд у підготовчому судовому засіданні досліджує обвинувальний акт на його відповідність закону та можливість призначення справи до судового розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Таким чином, суд дійшов висновку про оформлення обвинувального акта з недотриманням вимог ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду.
Враховуючи вищевикладені недоліки обвинувального акта, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків.
Керуючись ст. ст. 21, 22, 110, 291, 314 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту - задовольнити.
Повернути прокурору Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій і оборонній сфері обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000583 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України для усунення недоліків, які вказані в мотивувальній частині ухвали.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1