КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 02 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт, в рамках кримінального провадження № 0001029, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, на екскаватор д.н.з. НОМЕР_1 , марки «DAEWOO SOLAR 180 W-V», рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 .
В ухвалі слідчий суддя вказав, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді,представник ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.
Апелянт вказує, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог процесуального закону, а викладені висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Як зазначає представник власника майна, під час проведення огляду земельної ділянки за адресою: Київська область, с. Мироцьке, було порушено вимоги п. 5 ст. 237 КПК України, оскільки вилучений екскаватор не оглядався, протокол відповідної слідчої дії не складався. Крім того, не долучено стороною обвинувачення диск із технічним записом огляду, який є невід`ємною частиною протоколу.
Представник зазначає, що відомості до ЄРДР були внесені лише наступного дня після проведення огляду, а правова кваліфікація діяння не відповідає фактичним обставинам провадження.
Також, апелянт стверджує, що ідентичне клопотання про накладення арешту на зазначене майно уже перебувало на розгляді у слідчого судді Ірпінського міського суду, однак ухвалою від 18.10.2021 року було повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин. Сторона обвинувачення повторно звернулась до суду із клопотанням лише 26.10.2021 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, та власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який звернувся з клопотанням, не в повній мірі дотрималися.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, сектором дізнання відділення поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у формі дізнання кримінального провадження № 0001029 від 02 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 жовтня 2021 року приблизно о 17 год. 30 хв. за адресою: Київська обл., с. Мироцьке невстановлена особа заволодіння ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель (ЄО- 11128).
02 жовтня 2021 року в рамках зазначеного вище кримінального провадження вилучено екскаватор д.н.з. НОМЕР_4 марки «DAEWOO SOLAR 180 W-V», рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , а також свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 , яке видане на ім`я ОСОБА_7 , було визнано речовими доказами.

20 жовтня 2021 рокупрокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на екскаватор д.н.з. НОМЕР_1 , марки «DAEWOO SOLAR 180 W-V», рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.
Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 02 листопада 2021 року вказане клопотання прокурора про арешт майна було задоволено.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001029, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з ухвали, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки воно є речовим доказом та зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя при накладенні арешту на майно не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, визначив метою арешту збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши доводи клопотання сторони обвинувачення та матеріали судового провадження вважає, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на екскаватор д.н.з. НОМЕР_1 , марки «DAEWOO SOLAR 180 W-V», рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , оскільки дане майно зберегло на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідає вимогам ст. 98 КПК України, обгрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови начальника СД відділення поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 від 02 жовтня 2021 року, що виправдовує мету, визначену ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів та незастосування арешту даного майна може призвести до його знищення чи приховування.
Як регламентує ст. 100 КПК України - на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Також, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

З урахуванням вказаних обставин, для забезпечення проведення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, в даному кримінальному провадженні доведена необхідність накладенняарешту на майношляхом заборони його відчудження.
В той же час, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів не вбачає підстав для заборони власнику користуватися екскаватором д.н.з. НОМЕР_1 , марки «DAEWOO SOLAR 180 W-V»( рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 ) оскільки така заборона або обмеження може бути застосована, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що її незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а такі обставини прокурором не доведені і позбавлення власника майна права користування майном для здійснення законної господарської діяльності є надмірним тягарем для його власника.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неврахуванням слідчим суддею всіх вимог кримінального процесуального законодавства щодо арешту майна, та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту на майно, вказане у клопотанні прокурора, із забороною відчуження вказаного майна та без заборони користування майном, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 02 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт, в рамках кримінального провадження № 0001029, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, на екскаватор д.н.з. НОМЕР_1 , марки «DAEWOO SOLAR 180 W-V», рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про накладення арешту на екскаватор д.н.з. НОМЕР_1 , марки «DAEWOOSOLAR180 W-V», рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним майном задовольнити частково.

Накласти арешт на екскаватор д.н.з. НОМЕР_1 , марки «DAEWOOSOLAR180 W-V», рік випуску 2002, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , із забороною відчуження вказаного майна, без заборони користування майном.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

________________ ________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6794/2021
Єдиний унікальний номер справи 367/8054/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1