Провадження № 1-кс/461/339/22
20.01.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова Стрельбицький В.В., за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області С.М. Салтикова про арешт тимчасово вилученого майна,
Слідчий СВ Управління СБ України у Львівській області С.М. Салтиков, за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 18.02.2022 року в ході проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільного телефону марки «Samsung», S/N НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи подане клопотання слідчий посилається на те, що вилучений відповідно до протоколу обшуку мобільного телефону марки «Samsung», у відповідності до постанови слідчого від 19.01.2022 року, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому, з метою його збереження, необхідно накласти арешт, який полягає у тимчасовому позбавлені права відчуження, розпорядження та користування цим предметом.
Учасники провадження у судове засідання не з`явилися.
Слідчий, згідно змісту змісту клопотання, просить проводити розгляд справи у його відсутності.
Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).
З огляду на наведені положення КПК України, вважаю за можливе провести розгляд клопотання за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Зважаючи на те, що документи стосовно яких подано клопотання вже вилучені слідчим, підстав для застосування положень ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя не знаходить.
Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, приходжу до висновку, що таке підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене.
У відповідності з ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.
Частиною 1 ст.170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимог ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї ж статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з положень ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може буди накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;
3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;
4) наслідки арешту майна для інших осіб;
5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам встановленим ст.170, 171 КПК України.
З матеріалів клопотання вбачається, що 18.01.2022 року в ході проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено мобільний телефон марки «Samsung», S/N НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .
19.01.2022 року слідчим було винесено постанову, відповідно до якої, мобільний телефон марки «Samsung» S/N НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Отже, предмет з приводу якого подане клопотання відповідає критеріям наведеним у ст. 170 КПК України щодо визначення мети арешту.
Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Розглядаючи подане клопотання, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання вбачаються достатні підстави вважати, що вилучений в ході проведення обшуку предмет може бути використаний як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України.
Таким чином, дослідження та збереження, вилученого майна має важливе значення для кримінального провадження, мобільний телефон, на який просить накласти арешт слідчий, відповідає критеріям, визначеним у ст.170 КПК України, оскільки прямо стосується предмету доказування у вказаному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173, 222 КПК України, -
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт із позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном, яке було вилучено 18.01.2021 року в ході проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung» S/N НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .
Зобов`язати слідчого невідкладно повідомити всіх заінтересованих осіб (володільця) після їх встановлення про накладення арешту на майно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя В.В. Стрельбицький