Провадження № 11-сс/4823/33/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року про накладення арешту на майно,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника - адвоката ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000423 від 26.12.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме: куртку зимову, камуфльовану, зі слідами РБК, схожою на кров; штани спортивні чорного кольору, зі слідами РБК, схожою на кров; кросівки зимові, шкіряні, чорного кольору, зі слідами РБК, схожою на кров; телефон мобільний марки SamsungGalaxyJ5 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_1 , які були вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя вказав, що зазначене майно відповідає критеріям речового доказу, встановленим ст.98 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді змінити та виключити з переліку арештованого майна мобільний телефон марки SamsungGalaxyJ5 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «лайфселл».

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що накладення арешту на мобільний телефон є незаконним, так як арешт накладено як на речовий доказ, тому він не може бути використаний для іншої мети, передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України. Проте, в клопотанні слідчого зазначено, що речові докази, в тому числі і мобільний телефон, зберігають на собі сліди, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчий не надав жодних доказів можливої наявності на телефоні чи в телефоні таких слідів, тобто, в клопотанні не зазначено які саме критерії, передбачені ст. 98 КПК України, він містить чи може містити.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав, прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Частиною 2 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна, окрім іншого, допускається з метою збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Приймаючи рішення, слідчий суддя суду 1 інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділенням Новгород-Сіверського РВП ГУ НП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000423 від 26.12.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.12.2021 року, близько 03 години, під час огляду домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , у передній кімнаті будинку, було виявлено труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з тілесними ушкодженнями в області голови.

26.12.2021 року за підозрою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_7 .

Під час затримання ОСОБА_7 було проведено особистий обшук останнього, під час якого у нього було виявлено та вилучено куртку зимову, камуфльовану, зі слідами РБК, схожою на кров; штани спортивні чорного кольору, зі слідами РБК, схожою на кров; кросівки зимові, шкіряні, чорного кольору, зі слідами РБК, схожою на кров; телефон мобільний марки SamsungGalaxyJ5 з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_1 .

26.12.2021 року постановою слідчого зазначені предмети та речі визнано та приєднано в якості речових доказів до кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесене в межах вказаного кримінального провадження про накладення арешту на майно, вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_7 , слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч.1 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як встановила і колегія суддів, відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Клопотання слідчого та оскаржуване рішення про накладення арешту на майно відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, тому твердження захисника про необґрунтованість клопотання слідчого та ухвали слідчого судді є безпідставними.

Також є такими, що не заслуговують на увагу доводи апелянта про безпідставне вилучення та накладення арешту на мобільний телефон, оскільки він є тимчасово вилученим майном та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім іншого, прокурор в судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що на даний час ОСОБА_7 перебуває під вартою, тому повернення йому мобільного телефону буде суперечити Правилам внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, так як зберігати мобільні телефони в місцях попереднього ув`язнення заборонено.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.

Також колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до ст. 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчого судді, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості змінити оскаржуване рішення, як про це просить захисник в апеляційній скарзі.

На підставі вище викладеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для зміни або скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4