ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1469/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_6
Єдиний унікальний №335/3706/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_7
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_8

суддів ОСОБА_9 ОСОБА_10

за участі секретаря ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_13,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_14 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року про продовження терміну дії запобіжного заходу щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду за клопотанням прокурора обвинуваченому ОСОБА_1 продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 жовтня 2021 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу районного суду скасувати. Зазначив, що відсутні будь які докази існування наведених у клопотанні прокурора ризиків переховування обвинуваченого і перешкоджання судовому розгляду. Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є способом шантажу, який спрямований на досягнення домовленостей в справі про замах на вбивство ОСОБА_1 , приховування інформації про причетність до замаху співробітників правоохоронних органів.

Захисник Надолинський Р.Ф. в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Задовольнити клопотання захисника та змінити ОСОБА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Свої вимоги мотивував тим, що суд належним чином не оцінив обґрунтовані доводи сторони захисту, за якими мав би відмовити прокурору у задоволенні його клопотання та змінити ОСОБА_2 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Зазначав, що клопотання прокурора мотивоване ідентично до раніше поданих аналогічних клопотань у цій справі. Відсутні докази існування зазначених прокурором ризиків та не доведено, що запобігти їх настанню можна лише застосувавши до ОСОБА_1 найсуворішого запобіжного заходу.

Підкреслив, що обвинувачений ніколи не переховався від суду та органів досудового розслідування підчас досудового розслідування. Не перетинав державного кордон України, мешкав у м. Києві, де його і було незаконно затримано. Утримується під вартою вже понад 14 місяців, що перевищує розумні строки.

Існування ризику незаконного впливу ОСОБА_1 на свідків та потерпілих у справі є лише припущеннями та не містить жодного доказу. Посилання суду на наявність обвинувального акту як на одну із підстав для задоволення клопотання прокурора є не лише недостатнім, а й порушує презумпцію невинуватості. Безпідставне продовження ОСОБА_1 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою використовується як спосіб шантажу відносно нього.

Вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання забезпечить належну процесуальну поведінку з боку ОСОБА_2 , та в повній мірі допоможе запобігти настанню ризиків визначених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209, ч.4 ст.189, ч.2 ст.189, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_3 за ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115, п.п.7, 13, ч.2 ст.115, ч.2 ст.189, ч.4 ст.189, ч.1 ст.307 КК, ОСОБА_4 за ч.4 ст.189 КК.

Прокурором до суду подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з перебуванням головуючого колегії суддів ОСОБА_15 у щорічній відпустці на час розгляду клопотання, на підставі п. 20-5 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України клопотання було розглянуто суддею ОСОБА_16.

Суд, в оскаржуваній ухвалі вказує про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також переховування від суду.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Врахував відомості щодо наявності у обвинуваченого постійного місця проживання та відсутність судимостей.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що мають підвищену ступінь суспільної небезпеки, та покарання за які передбачено лише у виді позбавлення волі.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки суворість ймовірного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. А відтак, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що оголошення прокурором обвинувального акту триває, порядок та обсяг доказів , що підлягають дослідженню в ході судового слідства ще не визначено, потерпілі та свідки судом ще не допитувались. А відтак, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки тільки на тих свідченнях, які він безпосередньо сприймав підчас судового розгляду справи, або отриманих в порядку ст. 225 КПК, ризик впливу на потерпілих та свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від вказаних осіб та їх дослідження. Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілих та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

А тому, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_1 перебувати на волі.

Отже, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_1 злочинів, їх характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що у даному провадженні існує справжній суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. Продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу вчинення прокурором певних дій, націлених на шантаж обвинуваченого слід зазначити, що вказані з цього приводу доводи не є предметом апеляційного розгляду, а отже не приймаються апеляційним судом до уваги.

Відсутні в апеляційній скарзі обвинуваченого й інші доводи, які б мали істотне значення при розгляді питання пов`язаного з продовженням строку тримання його під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_13

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, в свою чергу, оцінюючи вірогідність такої поведінки з боку обвинуваченого, доходить певного висновку про ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого.

Колегія суддів не погоджується із доводами захисника щодо недоведеності прокурором існування зазначених в клопотання ризиків, оскільки такий довод повністю спростовується матеріалами провадження а також висновками, зазначеними в даній ухвалі.

Посилання захисника на неправдивість даних стосовно розшукових дій щодо ОСОБА_5 є передчасними, оскільки докази цього судом ще не досліджувались.

Посилання апеляційної скарги захисника на тривалість перебування ОСОБА_1 під вартою не є істотними, оскільки сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не дискредитують рішення районного суду про продовження ОСОБА_1 запобіжного заходу виді тримання під вартою, оскільки існування ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст. 177 КК підтверджується матеріалами провадження.

Отже колегія суддів, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів.

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_13 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_7ОСОБА_17ОСОБА_18

18.08.2021 Справа № 335/3706/19