Дата документу 13.09.2021 Справа № 314/1760/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1385/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/1760/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду неповнолітнього ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29.01.2019 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, маючи умисел, направлений на викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, прийшов до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де через незачинені двері проник до житлового будинку за вищевказаною адресою, який належить ОСОБА_9 . Знаходячись у приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, почав ходити кімнатами та готувати речі, які в подальшому планував викрасти. В цей час злочинні дії ОСОБА_11 були помічені власником житла ОСОБА_9 , який став вимагати від ОСОБА_11 припинити свої злочинні дії та покинути приміщення будинку. ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_12 застав його при вчиненні тяжкого злочину, не зупиняючись на досягнутому, діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на напад з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи у приміщенні кухні буд. АДРЕСА_2 , взяв зі столу ніж, та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, наніс потерпілому ОСОБА_13 ножем один удар в область шиї та декілька ударів в область обличчя, в результаті чого завдав тілесні ушкодження: струс головного мозку, з раною потиличної ділянки голови зліва, рана верхньої третини правої бічної поверхні носа, з відкритим уламковим переломом решітчастого гребня правої верхньощелепної кістки - як у сукупності, так і окремо, були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 дня, а тому кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; рани правого ліктьового суглобу, правої кисті та рана грудної клітки, як у сукупності, так і окремо, як такі, що викликали розлад здоров`я не більш ніж на 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; закриті переломи задньої дужки 3-го шийного хребця та уламковий перелом дужок 4-го шийного хребця, а також рана нижньої повіки лівого ока, яка ускладнилась розвитком в післяопераційному періоді гнійного запалення (флегмони та абсцесу нижньої повіки) - як у сукупності, так і окремо, були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 21 дня, а тому кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості.

Після чого, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_9 , яке раніше підготував для викрадення, почав погрожувати потерпілому ОСОБА_9 застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я останнього, шляхом демонстрації ножа, тим самим застосувавши психічне насильство у вигляді погрози використання ножа для спричинення тілесних ушкоджень. У цей час ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_10 не зупиниться на досягнутому та прийнявши загрозу з боку ОСОБА_11 як реальну, з метою виклику допомоги, через відчинене вікно у кухні вистрибнув з будинку та побіг кликати на допомогу.

Після цього ОСОБА_10 , залишившись у будинку сам, продовжуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно заволодів майном, яке належать потерпілому ОСОБА_9 , після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 шкоду на загальну суму 8725 грн. 01 коп.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.3 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло. Йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, скасування арешту майна, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин у неповнолітньому віці, повністю відшкодував шкоду потерпілому та вибачився перед ним, обставин які б обтяжували його покарання не встановлено. Крім того, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває, має постійне місце проживання, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, проживає із бабусею та матір`ю. Крім того, відповідно до досудової доповіді його виправлення можливе без позбавлення волі за умови здійснення інтенсивного контролю та нагляду за ним.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили тяжкі злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили менш небезпечні злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який віднесено до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не навчається, не працює, негативно характеризується за місцем проживання, відшкодував завдану потерпілому шкоду, вчинив злочин у неповнолітньому віці. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та визнання обвинуваченим своєї провини. Обставин протилежного змісту суд не встановив.

Сукупність наведених обставин дала суду право призначити обвинуваченому на підставі ст.69 КК покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.187 КК.

Між тим, колегія суддів з огляду на тяжкість та обставини вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, не вбачає підстав для подальшого пом`якшення призначеного покарання, як того вимагав обвинувачений.

Обставини, на які посилався в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. А будь-яких нових обставин, які би істотно впливали на вирішення питання про призначення покарання, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено. Не встановлено таких обставин і колегією суддів.

Більш того, колегією суддів встановлено, що наразі в провадженні іншого районного суду перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , де він обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК.

Відтак підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Таке покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4