ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2163/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1598/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 26 травня 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений не приймає участі в програмах диференційованого впливу та роботі самодіяльних організацій, до того ж, він будучи 11 вересня 1998 раніше судимим за вчинення умисного вбивства та звільненим умовно-достроково, знову вчинив умисне вбивство, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він з 07.30 год. до 20.00 год. (на теперішній час до 24.00 год.) працевлаштований на промисловій зоні установи, тому він не може приймати участь у програмах диференційованого впливу та роботі самодіяльних організацій у зв`язку з постійною зайнятістю на виробництві, а саме ремонт обладнання в колонії.

Крім того, за 12 років 6 місяців перебування в колонії він має 1 усне зауваження у 2011 році та 15 заохочень від керівників різних установ, свою вину визнав у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жеребилівка Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянин України, українець, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2009 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та засуджений на підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 16 років 4 місяців 20 днів позбавлення волі (а.с. 28-30).

Крім того, ухвалою Роменського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 8 серпня 2019 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 23 березня 2009 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 31)

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 27 березня 2009 року (а.с. 18-20).

Під час тримання у Державній установі «Дніпропетровський слідчий ізолятор» з 27 березня 2009 року по 29 листопада 2009 року характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 29 листопада 2009 року по 11 березня 2021 року відбував покарання у різним виправних колоніях, за цей час характеризувався посередньо, отримав 1 стягнення та 15 заохочень.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 11 березня 2021 року, не порушує вимоги режиму відбування покарання, стягнень та заохочень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 10 червня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований на виробництві установи токарем, до праці ставиться задовільно, надану роботу виконує вчасно та у повному обсязі. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи (а.с. 19-20).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 1 квітня 2021 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 23 вересня 2019 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 19 серпня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 10 червня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 1 стягнення та 15 заохочень (а.с. 21-22).

Відсутність будь-яких заохочень за останні майже 2 роки перебування у місцях позбавлення волі з 3 січня 2020 року, а також вказане вище стягнення, яке хоча на час звернення з цим поданням до суду було погашене, але факт його накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 11 березня 2021 року працював лише протягом квітня місяця, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 25, 26).

Крім того, з довідки вбачається, що ОСОБА_7 з 11 березня 2021 року не приймає участь у суспільно корисній праці, до робіт з благоустрою колонії та прилеглої до неї території, а також до поліпшення житлово-побутових умов засуджених. При установі у загальній школі не навчався. Не приймає участь у реалізації програм диференційованого впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення». Не приймає участь у роботі самодіяльних організацій. Не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня (а.с. 23).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Колегія суддів також не може не врахувати, що 18 вересня 1998 року ОСОБА_7 був засуджений за вчинення умисного вбивства до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі, а 19 грудня 2007 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 6 днів, і після цього, 22 березня 2009 року (тобто в період умовно-дострокового звільнення) знову вчинив умисне вбивство, що свідчить про його особливу високу небезпечність для суспільства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/2163/21