Справа № 209/1332/21
Провадження № 1-кп/209/249/21
У Х В А Л А
Іменем України

"29" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000044, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000044, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження, до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 04.07.2021 року.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені у п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, в минулому судовому засіданні був допитаний, згідно встановленого порядку дослідження доказів.
Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведені вказані у клопотанні ризики. Обвинувачений вважається особою не судимою, має постійне місце реєстрації, працює не офіційно, має на утриманні батьків похилого віку та утримує власну дитину, тобто має сталі соціальні зв`язки. Просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав доводи захисника, заперечував проти заявленого прокурором клопотання.
Вислухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до абзацу 10 п. 20-5 Перехідних положень КПК України, під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно ч. 1 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 7 КПК України встановлено, що забезпечення права на захист є однією з загальних засад кримінального провадження.
Обов`язковим елементом права на захист є дотримання процесуальних норм щодо своєчасного сповіщення підозрюваного про втручання в його конвенційні права, особливо таке істотне, як право на свободу і особисту недоторканість, з метою, зокрема, надати підозрюваному належним чином підготувати лінію захисту, мати достатній час зібрати докази, сформулювати аргументи, що свідчать на його користь.
КПК України містить чітку, однозначну та імперативну вимогу щодо своєчасного подання під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою - не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою на період дії карантину.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.05.2021 року, обрано запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк до 04.07.2021 року.
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 подане 29 червня 2021 року, тобто з порушенням строку, встановленого абзацом 10 п. 20-5 Перехідних положень КПК України.
Частинами 1, 5 ст. 12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом. Затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого цим Кодексом, тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно прямого тлумачення положень абзацу 10 п. 20-5 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане пізніше, ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою є таким, що подане з порушенням кримінально-процесуального законодавства.
Тобто, особа, яка тримається під вартою та її захисник, дізнавшись, що судом не отримано вказаного клопотання у прямо визначений процесуальним законом строк, добросовісно вважають, що воно подане бути вже не може, з огляду на відсутність правових підстав та принцип законності, покладений у кримінальне судочинство України, відповідно, не готуються здійснювати захист від такого клопотання.
Жодних об`єктивних причин, які б перешкоджали прокурору своєчасно подати клопотання про продовження строку тримання під вартою до суду, стороною обвинувачення не надано. Така процесуальна дія, як подання клопотання до суду, не становить і не може становити виключної складності для сторони обвинувачення.
Процедура вирішення питань стосовно тримання під вартою має здійснюватися з дотриманням принципу змагальності і завжди має забезпечувати рівність процесуальних засобів сторін у справі.
Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).
Суддя також враховує, що у Рішенні «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Оскільки стороною обвинувачення належно не здійснено (в межах та у спосіб, визначений КПК України) процесуальної дії своєчасного подання клопотання про продовження строку тримання під вартою, продовження втручання у свободу та особисту недоторканність підозрюваного є contra legem (всупереч нормам закону), за таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 є таким, що прямо порушує кримінально-процесуальний закон та істотно порушує право обвинуваченого на захист, та задоволенню не підлягає.
Разом з тим, вирішуючи питання про задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу, суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, має постійне місце реєстрації і проживання, має на утриманні батьків похилого віку - пенсіонерів, перебуваючи на волі працював, наявність позитивної характеристики, міцні соціальні зв`язки.
Що стосується доводів прокурора, що обвинувачений може впливати на потерпілого, однак будь-яких доказів, які вказують на такий вплив суду не надано. А отже вказаний ризик є недоведеним.
Також прокурором не доведено ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений вважається не судимим в силу ст. 89 КК України.
За таких обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому суд вважає за необхідне замінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Задовольняючи клопотання захисника ОСОБА_5 суд враховує всі зазначені вище обставини, вважає, що запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 можливо, застосувавши відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.177, 178, 181, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу - задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінити на домашній арешт строком на 59 днів з 29 червня 2021 року до 26 серпня 2021 року до 17.00 години включно, заборонивши ОСОБА_4 покидати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 години до 07.00 години.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-прибувати за кожною вимогою до суду;
-не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
-утримуватись від спілкування з свідками, потерпілим по даному кримінальному провадженню.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органам поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів - процесуальних керівників у цьому кримінальному проваджені.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.
Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1