Провадження №: 1-кп/752/568/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004947, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Варшава, Польща, громадянина України, студента, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_10 14.05.2018 року приблизно о 21.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «Сеат Ібіца», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в крайній правій смузі проїзної частини проспекту Голосіївського в напрямку вул. Голосіївська у м. Києві.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік буд. 92 проспекту Голосіївського у м. Києві, та позначеного дорожньою розміткою 1.14 ПДР України та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України, ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.п. 2.3 б); 18.1; 18.4 ПДР України, проявив неуважність, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля, щоб надати дорогу пішоходам, не врахував, що у лівій смузі попутного йому напрямку руху зупинилися інші транспортні засоби, надаючи перевагу пішоходу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину проспекту Голосіївського зліва на право відносно руху вказаного автомобіля та мала перевагу в русі. Як наслідок ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_11 вимог п.п. 2.3 б); 18.1; 18.4 ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Тобто, ОСОБА_12 визнається винним за ч.1 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_12 винним себе не визнав, відмітивши, що не мав технічної можливості зупинитися та упередити наїзд на потерпілу. В своїх показаннях зазначив, що 14.05.2018 року приблизно о 20.45 годин на автомобілі «Сеат Ібіца» рухався по проспекту Голосіївському в бік центру. На дорозі були затори, рухався з швидкістю не більше 40 км/год., інші автомобілі теж рухалися повільно, деякі стояли. Потерпілу помітив приблизно за 3 метри і не встиг зреагувати, зачепив її дзеркалом, проїхав невелику відстань та зупинився. Вийшов, підійшов до потерпілої, запропонував допомогу. Знаку пішохідний перехід не побачив, оскільки він був в гіллі дерев, дорожня розмітка, яка визначає пішохідний перехід, теж погана. Оскільки була «тягучка», то не помітив, чи зупиняються в сусідніх смугах автомобілі. Не погоджується з схемою ДТП, оскільки на ній не відображені усі необхідні дані. Більше того, відмічено про освітлення знаку, однак коли сталася ДТП, такого освітлення ще не було, оскільки було достатньо денного світла. Наполягає на тому, що не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу, яка була на пішохідному переході, однак відмічає, що в цьому немає вини і потерпілої, яка переходила проїзну частину у дозволеному місці. Цивільний позов потерпілої не визнає. Після події, він та його родичі спілкувалися з потерпілою, оплачували частину лікування, купували спеціальну пластину, та пропонували відшкодувати ще 2 тисячі доларів. Однак, через певний час потерпіла, яка піддалася впливу родичів, почала вимагати суми, якими він та його сім`я не володіють. На даний час на місці де було ДТП, встановлено світлофор.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, щодо невизнання вини, його винність у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення, які були безпосередньо досліджені судом, і які суд визнає належними, допустимими та в сукупності достатніми для визнання особи винуватою поза розумним сумнівом.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в своїх показаннях зазначила, що 14.05.2018 року приблизно о 21.00 годин, через пішохідний перехід переходила проїзну частину проспекту Голосіївського. У автомобілів, які рухалися по проспекту, уже були включені фари, одягнена була в куртку з світло відбивачами. Водії зупинялися, пропускаючи її по пішохідному переходу. Уже пройшла осьову розмітку, коли на неї наїхав автомобіль і вона впала. Наїзд відбувся на ногу. Автомобіль не зупинився, а поїхав далі. Збіглися люди, почали надавати допомогу, перенесли на тротуар, викликали швидку. Через певний час підійшов обвинувачений ОСОБА_10 , просив не писати заяву, казав, що усе відшкодує. Коли відбувся наїзд, уже світили ліхтарі. Йшла вперед, не зупинялася, не робила рухів вперед-назад, однак, коли помітила, що автомобіль не зупиняється, не гальмує, а рухається на неї, що зробила не пригадує, її охопив переляк. Обвинувачений передав приблизно 12 тисяч гривень, а коли відмовилася писати заяву, що відсутні претензії, перестав надавати допомогу взагалі. Також підтверджує, що обвинувачений придбав пластину, яку використовували при проведенні операції на нозі, однак її вартість не відома. Цивільний позов підтримує та просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 200 тисяч гривень, матеріальну шкоду в сумі 126 494 грн., та 200 тисяч матеріальної шкоди з страхової компанії ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», а що стосується щомісячного платежу у розмірі мінімальної заробітної плати починаючи з лютого місяця 2020 року, то не брати до уваги. Тривалий час лікувалася, перенесла ряд тяжких операцій, отримала інвалідність та на даний час по суті лікування продовжується.

По суті, показання потерпілої, щодо обставин ДТП, узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в своїх показаннях відмітила, що 14 травня 2018 року ввечері на автомобілі поверталася з дачі, та рухалася по проспекту Голосіївському з боку Одеської площі. В районі Голосіївського парку помітила, що автомобіль, який рухався попереду, під`їжджаючи до пішохідного переходу пригальмовує та зупиняється. А автомобіль під керуванням обвинуваченого перед пішохідним переходом різко зробив маневр справа вліво, однак збив жінку. Вона вважає, що обвинувачений не помітив пішохідного переходу і не встиг зреагувати при появі пішохода. Водій, який їхав попереду неї, зупинився і пропустив пішохода, а обвинувачений, не встиг зреагувати і допустив наїзд. Перед пішохідним переходом також зупинялися автомобілі, які рухалися навпроти. Спочатку, коли обвинувачений зробив різкий маневр, подумала, що відбулося зіткнення з іншим автомобілем. Бачила, що обвинувачений підходив до жінки, яка потерпіла в результаті наїзду. На місці ДТП, є знак, пішохідний перехід.

Та обставина, що потерпіла в результаті ДТП отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, відображено у висновку експерта № 1176/е, згідно якого: дані наданої медичної документації на ОСОБА_8 , свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою у неї мали місце тілесні ушкодження:

- закрита травма лівої гомілки: багато уламковий перелом нижньої третини діафіза малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, уламковий перелом епіметадіафіза медіальної кістки великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, крововилив у м`які тканини, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Про те, що причиною ДТП стало порушення обвинуваченим ПДР України, зазначено у висновку експерта № 12-2/413, згідно якого:

1.В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Сеат Ібіца», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 18.4 ПДР України.

2.В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Сеат Ібіца», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається та вбачається невідповідності вимогам пункту 18.4 ПДР України.

3. Причиною виникнення даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Сеат Ібіца», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , вимогам пункту 18.4 ПДР України.

Додатково, в підтвердження винності обвинуваченого, прокурор в розпорядження суду надав, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з схемою та фото таблицями.

Що стосується показань обвинуваченого з приводу того, що він не порушував ПДР України, які стали причиною ДТП, то суд до них відноситься критично, до уваги не бере та відкидає. Його показання повністю спростовуються висновком експерта, який, як вважає суд, є повним і об`єктивним, та показаннями потерпілої і свідка, які відмітили, що перед нерегульованим пішохідним переходом зменшували швидкість та зупинялися транспортні засоби, що рухалися по сусідніх смугах. Водночас, обвинувачений на зазначені обставини, в порушення вимог п.18.4 ПДР України, не відреагував, не зменшив швидкість та не зупинився, що, наряду з іншим, стало причиною ДТП та привело її наслідків. Більше того, як видно з протоколу огляду, схеми та фото таблиць, а також відмітили потерпіла і свідок, пішохідний переходу, який розташований неподалік буд. 92 проспекту Голосіївського у м. Києві, позначений дорожньою розміткою та дорожніми знаками.

Відносно реквізитів на дорученні про проведення досудового розслідування, про яке в своєму клопотанні відмічав захисник, то суд вважає за необхідне відмітити, що по суті зазначене доручення не є доказом у зазначеному кримінальному провадженні, виходячи із поняття та змісту доказів визначених ст. 84 КПК України.

Підсумовуючи результати судового розгляду, аналізуючи безпосередньо досліджені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає часткове відшкодування збитків, що по суті підтвердила потерпіла.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, позицію обвинувачення, потерпілої та її представника, висловлені в ході судових дебатів, особу винного, який є студентом, працює на посаді менеджера логіста ТОВ «Арец-Сервіс», за місцем навчання та роботи характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи, що згідно вимог ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, зважаючи також на вимоги ст. 5 КК України, штраф обвинуваченому визначити в розмірі санкції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду, шляхом вивчення позовної заяви та доказів в її обґрунтування, було встановлено, що в результаті ДТП потерпілій було завдано матеріальну шкоду, розмір якої підтверджено наданими доказами в її обґрунтування та моральну шкоду.

Дослідивши докази, що стосуються цивільного позову, відзив представника Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», які заперечували проти цивільного позову, враховуючи вимоги Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд прийшов до висновку, що цивільний позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, слід задовольнити і стягнути на користь потерпілої ОСОБА_8 з обвинуваченого ОСОБА_6 126 494 грн. та з цивільного відповідача ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», стягнути 200 тисяч гривень.

Що стосується необхідності відшкодування моральної шкоди, то потерпіла в позовній заяві зазначає, що їй була завдана не лише матеріальна, але і моральна шкода оскільки зазнала втрат не майнового характеру. Дані втрати полягають у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала і дотепер зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, зміною привичного способу життя та погіршення його якості, необхідності здійснювати додаткові зусилля по організації її особистого життя. Під час скоєння наїзду пережила стрес, до цього часу потребує психологічної допомоги, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, по суті в наслідок травм стала інвалідом і до тепер не може вільно пересуватися, лікарям ледь вдалося врятувати її ногу, вона спотворена і виглядає жахливо. Вимушена ходити у спеціальному взутті, потребує подальшого тривалого лікування і реабілітації, просить стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди , під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В даному випадку, судом встановлено факт завдання ОСОБА_8 моральної шкоди внаслідок ДТП, оскільки вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, перенесла стрес, певні хвилювання, фізичний біль, тощо. При визначенні розміру моральної шкоди, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 100000 (сто тисяч) гривень, який, як вважає суд, є співмірним із завданими збитками і відповідає принципу справедливості та розумності. В іншій частині вимоги ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню в зв`язку з їх необґрунтованістю і недоведеністю.

На підставі ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати в сумах:

1974,70 грн. висновок експерта № 1176/Е;

1573 грн. висновок експерта № 12-2/413.

Цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити та на користь ОСОБА_8 стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 126 494 грн. та з цивільного відповідача ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», стягнути 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Цивільний позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та на користь ОСОБА_8 стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 100 000 (сто тисяч) гривень

Речовий доказ: автомобілем «Сеат Ібіца», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_14 , - залишити йому за належністю.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1