Дата документу 17.02.2021 Справа № 554/1299/21
Провадження № 1-кс/554/3267/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000136 від 12.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000136 від 12.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в якому просив накласти арешт на майно, а саме на транспортний засіб «Toyota Camry», в корпусі сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від т/з, технічний паспорт № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 , чорний полімерний кейс із металевим предметом, ззовні схожим на вогнепальну зброю, два патрони жовтого кольору калібром 9мм, сигнал синього кольору, які належать ОСОБА_5 . Після проведення необхідних судових експертиз повернути майно законному володільцю.

Підставами для арешту майна вказує, що у провадженні Полтавського РУ поліції ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000136 від 12.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.02.2021 року, близько 11:54 год. під час проїзду повз будинок №4 по вул. Соборності, до проїзду навколо корпусного у м.Полтава, парку, перебуваючи в громадському місці, невідома особа, рухаючись в автомобілі марки «TOYOTA CAMRY» білого кольору, Д.Н.З. НОМЕР_1 , грубо порушула громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням зброї, здійснила неодноразові постріли з предмета ззовні схожого на вогнепальну зброю.

12.02.2021 року за адресою: м. Полтава, вул. Вільямса, 16, було виявлено та вилучено транспортний засіб «Toyota Camry», в корпусі сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від т/з, технічний паспорт № НОМЕР_2 , чорний полімерний кейс із металевим предметом, ззовні схожим на вогнепальну зброю, два патрони жовтого кольору калібром 9мм, сигнал синього кольору.
На даний час у кримінальному провадженні існує обґрунтована необхідність запобіганню можливості пошкодження, перетворення та відчуження майна, яке може бути реалізовано тільки шляхом накладення арешту на це майно.

Таким чином, з метою належного забезпечення збереження речових доказів виникає необхідність у накладенні арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий просить задовольнити клопотання.

В судовому засідання слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що власником автомобіля є ОСОБА_8 , вона не надавала дозвіл на огляд майна. Огляд провели без ухвали суду, тому звернулися з клопотанням про його легалізацію, в задоволенні якого судом було відмовлено.
Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити клопотання. Вказав, що всі предмети є речовими доказами, були вилучені в ході огляду.
Володілець майна ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що автомобіль йому не належить. Заяву він якусь підписував, але вже після огляду і вилучення майна.
Представник володільця майна адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що автомобіль, ключі, техпаспорт - це не речові докази, воно не належить ОСОБА_5 , на це майно не може бути накладено арешт.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Встановлено, що у провадженні Полтавського РУ поліції ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000136 від 12.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
12.02.2021 року за адресою: м. Полтава, вул. Вільямса, 16, було проведено огляд, в ході якого виявлено та вилучено транспортний засіб «Toyota Camry», в корпусі сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від т/з, технічний паспорт № НОМЕР_2 , чорний полімерний кейс із металевим предметом, ззовні схожим на вогнепальну зброю, два патрони жовтого кольору калібром 9мм, сигнал синього кольору.
Відповідно до ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи проводиться за правилами ст. 234 КПК України на підставі ухвали слідчого судді.
Згідно ч. 3 ст. 233 КПК України якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 15.02.2021 року у задоволенні клопотання слідчого Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 про проведення огляду відмовлено, оскільки з матеріалів клопотання вбачається, що огляд було проведено 12.02.2021 року, а з даним клопотанням слідчий звернувся до суду лише 15.02.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 2 вказаної статті тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.
Згідно до вимог ст. ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Однак, в матеріалах клопотання про арешт майна, слідчим не обґрунтовано відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи воно було знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі сліди злочину або було об`єктом злочинних дій, набуте злочинним шляхом (гроші, цінності та інші речі) або може бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності).
Крім того, щодо клопотання прокурора про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Оскільки майно на яке слідчий просить накласти арешт було вилучено 12.02.2021 року, а з клопотанням він звернувся 15.02.2021 року (13 лютого та 14 лютого вихідні дні) то строк на звернення не було пропущено.

Враховуючи вищенаведене та те, що слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення огляду від 15.02.2021 року, за результатами якого й було вилучено зазначене у клопотанні слідчого майно, використання якого, згідно із вимогами ч. 3 ст. 233 КПК України, як доказів є недопустимим, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого, про накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-175 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000136 від 12.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1