ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5191/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2082/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: Продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст. 422-1 КПК України)
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 20.04.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 18.06.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції встановив продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5,ст. 177 КПК України, які не зменшились.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, та обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що має поганий стан здоров`я, який в умовах тримання під вартою погіршується. Має постійне місце проживання та рідних, які потребують його допомоги. Вважає, що прокурором не було доведено існування ні одного ризику.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.2, ч.3 ст. 185 КК України, один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що є тяжким злочином про що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Також, апеляційний суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за злочини із корисливих мотивів, маючи не зняту та не погашену судимість, в період іспитового строку, вчинив повторно злочини проти власності, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, та існують ризики вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , обвинувачений вчинив тяжкі злочини, за викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно за попередньою змовою групою осію, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що з наданих суду матеріалів встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.02.2021 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.04.2021 року та визначено заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ухвалою суду від 20.04.2021 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено. Колегія суддів не вбачає на даний час підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, враховуючи, що обвинувачений ухвалами від 05.12.2019, 05.08.2020 року був оголошений у розшук, а судові провадження були зупинені до його розшуку.
Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.05.2019 року з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого та наявності в нього місця проживання було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 22.00 до 06.00 години. Однак відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року останній не з`являвся в судові засідання, ухвали про його привід були не виконані, у зв`язку із відсутністю ОСОБА_6 за місцем проживання, та обвинуваченого було оголошено у розшук.
Що в свою чергу свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого місця проживання, батьків, які мають інвалідність та захворювання, не мінімізують настання встановлених ризиків, зважаючи на попередню поведінку обвинуваченого, та не гарантуватимуть виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Вказані захисником соціальні зв`язки обвинуваченого не перешкодили останньому ухилятися від явки до суду, у зв`язку із чим він неодноразово був оголошений у розшук.
Щодо стану здоров`я обвинуваченого колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, яким зазначено, що медичною частиною слідчого ізолятора та стороною захисту інформації щодо неможливості утримувати обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора суду не надано.
Враховуючи, що судовий розгляд триває, тому з урахуванням наявних ризиків, колегія суддів не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, який не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 20.04.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.06.2021 року, включно, щодо бвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4