Справа № 276/1197/21
Провадження по справі 1-кс/276/182/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 16.07.2021, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володарськ-Волинський, Володарсько-Волинського району Житомирської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, має на утриманні неповнолітніх дітей,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ :
17.07.2021 слідчий СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області за погодженням з прокурором Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що після відбування покарання за злочин, передбачений ч. 4 ст. 152 КК України, маючи не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення зґвалтування, на шлях виправлення не став та повторно вчинив зґвалтування. Так, 16.07.2021 близько 03 год. 00 хв. реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_5 прибув до будинку потерпілої, який розташований в АДРЕСА_3 . В подальшому, достовірно знаючи про місце схову ключів від вказаного житлового будинку, які знаходились під підвіконням правої сторони вхідних дверей будинку, останній відчинив двері та увійшов до будинку. Після цього, увійшовши до спальної кімнати вказаного будинку, ОСОБА_5 помітив на ліжку неповнолітню ОСОБА_8 , яка спала. Надалі, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_8 , перебуваючи в середині вказаної кімнати житлового будинку, ОСОБА_5 зняв з останньої нижню білизну та, застосовуючи фізичну силу рук, тримаючи її на ліжку та закриваючи рота, з метою подолання супротиву потерпілої, яка прокинулася та почала кликати на допомогу, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням у тіло потерпілої неповнолітньої з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди останньої, таким чином зґвалтував останню. Після чого ОСОБА_5 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

16.07.2021 за даним фактом в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000109 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

16.07.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується долученими до клопотання доказами, зокрема: протоколом огляду місця події (місця вчинення кримінального правопорушення) від 16.07.2021; протоколом затримання ОСОБА_5 від 16.07.2021; протоколом проведення обшуку від 16.07.2021; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 16.07.2021; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 16.07.2021; висновком експерта №1092 від 16.07.2021.

В клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечив свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України. Пояснив, що потерпілу ОСОБА_8 знає давно, вона часто була в нього вдома, товаришувала з його дружиною, допомагала глядіти дітей, готувала їжу. Також він раніше бував у ОСОБА_8 вдома, десь 20-30 разів. Зі свідком ОСОБА_9 перебуває в дружніх стосунках. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зустрічалися, проживали разом, як пара. На даний час ОСОБА_9 проживає разом з ним, оскільки розійшовся з ОСОБА_8 після вказаної події. Раніше ОСОБА_9 говорив, що планує отримати зарплату та переїхати до ОСОБА_5 , оскільки в нього погіршились відносини з потерпілою, яка раніше неодноразово обманювала його. Зазначив, що в ніч з 15 на 16 липня 2021 року знаходився вдома зі своєю дружиною та дитиною, також в нього ночував ОСОБА_9 , з яким трохи випили. Один раз вночі він сходив в туалет, коли дружина спала. Запевнив, що не вчиняв правопорушення, в якому його підозрюють. З цих підстав просив відмовити у задоволенні клопотання про застосування до нього запобіжного заходу. Щодо доводів прокурора про його відмову надати біологічні зразки, то підозрюваний повідомив, що надасть їх за ухвалою суду, оскільки після затримання сам просив, щоб у нього відібрали зразки, проте працівники поліції це не забезпечили. В судовому засіданні запевнив слідчого суддю, що не має наміру переховуватись від слідства та суду, жодним чином впливати на потерпілу чи свідків, вчиняти нові правопорушення чи знищити докази, які і так всі вилучені.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив про необґрунтованість та безпідставність підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України. Переконливих та конкретних доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтується підозра, зазначених в клопотанні, слідчому судді не надано, як і не доведено наявності ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, вказав про недопустимість доказів, доданих до клопотання, зокрема невідповідність часу подання заяви про вчинення злочину, зазначеного в рапорті працівника поліції (16.07.2021 о 06:52 год) та в протоколі про прийняття заяви про кримінальне правопорушення (16.07.2021 о 07:10 год). Також, згідно з висновком експерта від 16.07.2021 №1092, судово-медичний експерт дійшов висновку, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 доступні для дії власною рукою, до вказаних подій вона вступала в статеві відносини ще рік тому назад. На переконання захисника, ОСОБА_8 могла навмисно повідомити про вчинення відносно неї зґвалтування, оскільки вважала ОСОБА_5 винним у погіршенні відносин з її хлопцем ОСОБА_9 , вона була незадоволена тим, що останній проводить більше часу з ОСОБА_5 , ніж з нею. Крім того, захисник зазначив, що потерпіла психічно хвора, про що свідчить покази підозрюваного та свідка, раніше часто обманювала інших осіб. З цих підстав вважає, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.152 КК України необґрунтована, ризики невиконання ним покладених процесуальних обов`язків не доведено, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні допитано як свідка дружину підозрюваного ОСОБА_10 , яка показала, що знає потерпілу з дитинства, дружили з нею, останнім часом менше спілкувалась з ОСОБА_8 , бо вона постійно жалілась і могла розказувати іншим про особисті відносини з її чоловіком ОСОБА_5 . Зустрічалася з хлопцем ОСОБА_9 більше року, проте вони часто сварились. Охарактеризувала ОСОБА_8 як таку, що часто обманювала, любила гуляти з іншими, часом ночувала в іншого хлопця друга ОСОБА_11 . Потерпіла ревнувала ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , оскільки вони часто були разом, ОСОБА_12 краще відносився до ОСОБА_13 ніж до неї. Думає, що ОСОБА_8 через образу на ОСОБА_5 та сварку з ОСОБА_9 вирішила звинуватити її чоловіка у вчиненні злочину. Після події, яка відбулась 16.07.2021, свідок з нею перестала спілкуватись. Щодо свого чоловіка ОСОБА_10 повідомила, що відносини між ними були звичайні: жили нормально, однак трохи сварились, потім мирились, був випадок, що хотіла з ним розлучитись, але передумала. На даний час вважає безпідставною підозру про вчинення ним такого злочину. Повідомила, що 15.07.2021 ввечері її чоловік ОСОБА_5 приїхав додому з ОСОБА_9 , приходив ще сусід ОСОБА_14 , після чого приготувала їжу, вони трохи посиділи, на столі була горілка, після чого пішла вкладати дитину спати. Коли син проснувся, було десь 12 год. ночі, вона піджарила йому яєшню та погодувала. Також виходила курити на подвір`я та побачила, що ОСОБА_9 лежав на ліжку у веранді, залишився ночувати в них. Після чого вона разом з чоловіком лягли спати. Спросоння чула як хтось встав і кудись пішов, однак не знає коли саме. О 4 год. 40 хв. подзвонила на її телефон ОСОБА_8 , однак вона не взяла трубку, в цей час бачила як чоловік ОСОБА_14 знімав з себе халат, сказав, що був у туалеті. Крім того, повідомила, що від її будинку до будинку, де проживає ОСОБА_8 , можна дійти пішки приблизно за 15 хвилин.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного та покази свідка, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частинами 2 та 4 ст. 194 КПК України регламентовано, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відповідно до вимог ст.194 КПК України слідчий суддя враховує наступні обставини.

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа, можливо, вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (рішення «N.C. проти Італії» від 11 січня 2001, §45).

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється в умисних діях, які виразились у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), вчинених повторно, відносно неповнолітньої, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

Під час розгляду клопотання прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України. Незважаючи на повне невизнання ОСОБА_5 своєї вини у даному злочині, обґрунтованість підозри підтверджується сукупністю таких доказів: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 16.07.2021, згідно з якою ОСОБА_15 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який без згоди її внучки ОСОБА_8 вчинив з нею статевий акт; протоколом огляду місця події (місця вчинення кримінального правопорушення) від 16.07.2021; протоколом затримання ОСОБА_5 від 16.07.2021; протоколом проведення обшуку від 16.07.2021; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 16.07.2021; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 16.07.2021, яка чітко вказала на ОСОБА_5 , що він, всупереч її волі, із застосуванням фізичного насильства, вступив з нею в статевий акт; висновком експерта №1092 від 16.07.2021.

Суд не вважає обґрунтованими доводи захисника про недопустимість рапорту працівника поліції від 16.07.2021 та протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 16.07.2021 з підстав невідповідності часу подання заяви про вчинення злочину, оскільки за змістом цього рапорту та з пояснень слідчого вбачається, що ОСОБА_15 повідомила про злочин по телефону, після чого подала письмову заяву.

Посилання захисника на те, що потерпіла ОСОБА_8 психічно нездорова слідчим суддею не беруться до уваги, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами.

Доводи захисника про те, що висновком експерта №1092 від 16.07.2021 підтверджена можливість потерпілою самостійно заподіяти собі тілесні ушкодження, які були на ній виявлені, слідчий суддя не бере до уваги, так як на даний час вказане не свідчить про беззаперечну необґрунтованість підозри у вчиненні злочину ОСОБА_5 , з огляду на наявність інших доказів, які доводять протилежне. Висновок експерта має в подальшому оцінюватись у сукупності з іншими доказами, які вже здобуті та доказами, що будуть отримані у подальшому в межах даного кримінального провадження. Крім того, в цьому ж висновку експерта вказано, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_8 , виникли від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли б бути пальці рук сторонньої особи, тощо, могли утворитися 16.07.2021 при обставинах, вказаних як самою потерпілою, так і в постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Покази свідка ОСОБА_10 також не спростовують обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненому злочині, оскільки, як пояснила свідок, після того як вона лягла спати з чоловіком (після 12 год. ночі), спросоння чула як хтось встав і кудись пішов, а проснулась вже о 4 год. 40 хв. від дзвінка потерпілої, а тому її покази не підтверджують факт того, що підозрюваний весь цей час перебував з нею вдома. Крім цього, слідчий суддя критично оцінює покази свідка, які характеризують з негативної сторони потерпілу, а також те, що ОСОБА_8 через образу на ОСОБА_5 та сварку з ОСОБА_9 могла таким чином помститися, оскільки вказане ґрунтується на припущеннях свідка. Більш того, як встановлено під час судового засідання, відносини ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до 16.07.2021 були дружніми, а після вказаної вище події вони перестали спілкуватись. Відтак, покази свідка можуть бути спрямовані на уникнення відповідальності її чоловіка.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

У поданому клопотанні слідчий вказував на наявність ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років (ч. 3 ст. 152 КК України), може вдатися до відповідних дій. Крім того, вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2021 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі без застосування запобіжного заходу (на даний час вирок не набрав чинності, у зв`язку з оскарженням його в апеляційному порядку), а тому підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Обґрунтованими є доводи прокурора про наявність ризику того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом психічного впливу, умовляння, переконання, застосування фізичного насильства або погрози його застосування, з метою зміни останніми показів, оскільки добре знайомий з ними та перебуває в дружніх відносинах. Так, свідок ОСОБА_10 є дружиною підозрюваного, а свідок ОСОБА_9 його другом, які на даний час проживають разом з ОСОБА_5 в одному будинку та між якими склалися приязні відносини. Крім того, підозрюваний добре знає потерпілу, вони проживають в одному селищі, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що вчинив злочин, під час якого застосовував до неї фізичну силу, що вказує на те, що останній може незаконно впливати на потерпілу з метою встановлення повних та всебічних обставин даного кримінального правопорушення.

Доведеним є також ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, оскільки останній раніше був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі, однак після відбуття покарання вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2021 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, після чого та ОСОБА_5 , маючи не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення зґвалтування, повторно підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, що свідчить про можливість вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Доказом існування ризику того, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є те, що на даний час не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів, які мають істотне значення для справи і про місцезнаходження яких може знати лише підозрюваний, зокрема ножа, яким погрожував потерпілій з метою подолання її опору.

Вирішуючи питання про підтвердження зазначених ризиків, слідчий суддя також враховує початкову стадію досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000109, розпочатого лише 16.07.2021, суть та характер кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 Кримінального кодексу України, особу підозрюваного та обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Щодо можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчим суддею враховується обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ч.3 ст. 152 КК України, невизнання ним своєї винуватості, наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, сукупність відомостей про підозрюваного, який хоч і має міцні соціальні зв`язки, будучи працевлаштованим, одруженим, та маючого на утриманні малолітніх дітей, однак раніше був засуджений до покарання у виді позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину зґвалтування малолітньої особи, на даний час повторно підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину - зґвалтування неповнолітньої особи, що сталося 16.07.2021, тобто після постановлення щодо нього вироку Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2021 року, яким його засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою, буде суперечити суспільному інтересу та інтересу потерпілої, який полягає в захисті та охороні найвищої соціальної цінності права на життя, здоров`я та особисту недоторканність людини. Інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому, незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування, слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

Крім того, в клопотанні про обрання запобіжного заходу, як і в судовому засіданні, слідчим та прокурором обґрунтовано необхідність встановлення максимального строку дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою для підозрюваного, з огляду на початкову стадію досудового розслідування та необхідність провести ряд слідчих дій та експертиз. Слідчий суддя вважає за можливе визначити строк запобіжного заходу 60 діб.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України, та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03 жовтня 2021 року, включно.

Керуючись ст.176 - 178, 183, 193, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 16.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 Кримінального кодексу України, про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 03 жовтня 2021 року, включно, без визначення розміру застави.
Взяти під варту ОСОБА_5 безпосередньо в залі суду.
Рахувати строк тримання під вартою з моменту взяття під варту - з 17 год. 10 хв. 04.08.2021 року .
Строк дії ухвали встановити до 03 жовтня 2021 року, включно.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 09.08.2021 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1