Справа № 686/6773/21
Провадження № 1-кс/686/3097/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
встановив:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому (далі ТУ ДБР у м. Хмельницькому), щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою, в якій просить зобов`язати ТУ ДБР у м. Хмельницькому внести відповідні відомості до ЄРДР за її заявою віл 05.03.2021 про кримінальні правопорушення, вчинені на її думку ОСОБА_4 (керівником Вінницької обласної прокуратури), ОСОБА_5 (прокурором Вінницької обласної прокуратури), розпочати досудове розслідування, повідомити керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, надіслати витяги з ЄРДР, надіслати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.
В обґрунтування поданої скарги вказує, що 05.03.2021 вона звернулася до ТУ ДБР у м. Хмельницькому з заявою про притягнення керівника прокуратури Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.364, 365, 367, 396, 382 КК України.
Разом з тим, нею не отримано інформації за результатами її звернення.
Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд її скарги за її відсутності, вимоги скарги підтримує, оскільки приїхати на судове засідання вона не має змоги за станом здоров`я.
Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, у судове засідання не з`явилася, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.
Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Встановлено, що 05.03.2021 ОСОБА_3 звернулась до ТУ ДБР у м. Хмельницькому із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до змісту якої ОСОБА_3 21 грудня 2020 року звернулася з клопотанням до керівника Вінницької обласної прокуратури в порядку ст. 220 КПК України з приводу надання їй вмотивованої постанови прокурора про визначення територіальної підслідності вчиненого злочину у кримінальному провадженні №0000319 від 02.10.2020, надісланого до ТУ ДБР у м. Хмельницькому.

31.12.2020 ОСОБА_3 отримала відповідь, датовану 24.12.2020 про те, що вказане клопотання від 21 грудня 2020 року, яке було надіслано на ім`я керівника Вінницької обласної прокуратури,було скероване як звернення до ТУ ДБР у м.Хмельницькому, чим на думку особи,яка подала скаргу порушені вимоги ст.220 КПК України.

Оскільки подане ОСОБА_3 клопотання не розглянуте, постанова про його вирішення ОСОБА_3 не надходила, що змусило її звернутися до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність керівника Вінницької обласної прокуратури в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яким передбачена також можливість оскаржувати бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які прокурор зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

Крім того, ОСОБА_3 вважає, що у межах кримінального провадження на виконана ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2020 по справі №127/19306/20 за її заявою від 25.08.2020:, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000319 від 02.10.2020 за її заявою від 25.08.2020 на ім`я керівника Вінницької обласної прокуратури, внесено відомості за неіснуючою заявою від. 01.10.2020.

Зміст короткого викладу обставин не відповідає внесених до ЄРДР не відповідає Положенню Про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 №298.

Не надано копії вмотивованих постанов прокурора про визначення територіальної та доручення проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні., не вручено пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000319 від 02.10.2020, а надано відповідь слідчою ОСОБА_6 від 30.12.2020 за №В-6963/14/01-01-21 про те, що ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні має статус заявника.

Зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_3 вбачає у діях керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_4 прокурора цієї прокуратури ОСОБА_5 ознаки кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Положеннями частини 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Саме під час здійснення досудового розслідування слідчим, дізнавачем надається оцінка всім здобутим під час його проведення доказів в їх сукупності та кожному окремо, в результаті чого вирішується питання щодо правильності кваліфікації діянь.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.
При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.
Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Положеннями частини 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Саме під час здійснення досудового розслідування слідчим, дізнавачем надається оцінка всім здобутим під час його проведення доказів в їх сукупності та кожному окремо, в результаті чого вирішується питання щодо правильності кваліфікації діянь.

У викладених фактах відсутні конкретні дані, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення безпосередньо вищевказаними особами. Так, ОСОБА_3 зазначає, що допущено низку порушень норм КПК України при розгляді її звернень, виконання ухвали слідчого судді, однак не визначає, які саме дії вчинялись вищевказаними особами є злочинними. У тексті заяви не вказані жодні конкретні обставини, які б вказували на їх злочинний характер, а тому неможливо зробити висновок про те, що у цій заяві містилось повідомлення про вчинення злочину.
Заява не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій за вищевказаними складами кримінальних правопорушень.

Аргументи ОСОБА_3 про можливе вчинення керівником прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , і прокурором цієї прокуратури ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, ґрунтуються її суб`єктивній незгоді із їх діями які реалізуючи власні повноваження, визначені КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000319 від 02.10.2020 та фактично стосуються питання ефективності проведення досудового розслідування та розгляду її клопотання у порядку ст..220 КПК України, які вирішуються у процесуальний спосіб.

У силу ч.1 ст. 36 КПК України прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).
Тобто, процесуальна діяльність прокурора в межах його посадової дискреції, без ознак кримінального правопорушення, не може бути підставою для кримінального переслідування.

За наведених обставин, доводи особи, яка подала скаргу, щодо наявності у діях працівників прокуратури кримінально караної поведінки є безпідставними.

Ініціювання кримінального переслідування особи, яка діє у межах повноважень з підстав незгоди з прийнятим нею рішенням чи бездіяльністю, у даному випадку у зв`язку із не розглядом клопотання, суперечить вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.

Інші Аргументи ОСОБА_3 у скарзі та заяві про злочин про, не можуть слугувати підставою для задоволення скарги, оскільки фактично зводяться до зазначення, на думку скаржниці, недоліків, які містить отриманий нею витяг з ЄРДР у межах існуючого кримінального провадження №0000319 від 02.10.2020, зокрема щодо дати її заяви про вчинення кримінального правопорушення, короткого викладу обставин вчинення кримінального правопорушення, що не є визначеною ст..303 КПК України бездіяльністю щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення.
Указані вимоги не є предметом дослідження у межах поданої скарги на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, вчинені на думку ОСОБА_3 прокурорами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
Разом і тим, слідчий суддя зазначає, що пунктом 1 підрозділу 8 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі - Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 визначено, що редагування (зміна) зафіксованих у Реєстрі відомостей здійснюється шляхом внесення Реєстратором оновлених даних до електронних карток.
Однак, можливість реєстратором вносити оновлені дані ЄРДР не передбачає у силу ст.303 КПК України, можливості звертатися зі скаргою на дії або бездіяльність щодо не вчинення таких дій, у тому числі не свідчить про кримінально караний характер дій реєстратора, який вніс такі відомості до ЄРДР.
Відповідно до п. 1.1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджених наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298 відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.7 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань).
При внесенні до Реєстру відомостей про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (фабули), в обов`язковому порядку відображаються дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), яка (які) є потерпілою (потерпілими), дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості. (п. 2.14, 2.20 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань).
У разі виявлення помилкових відомостей у витязі з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000319 від 02.10.2020, ОСОБА_3 не позбавлена можливості поінформувати слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні про вказані обставини.
А тому аргументи скарги стосовно внесення відомостей до ЄРДР не у такому вигляді як зазначає особа, яка подала скаргу не свідчать про кримінально-караний характер таких дій реєстратора чи особи, уповноваженої на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Інші аргументи скарги ОСОБА_3 фактично стосуються питання ефективності проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000319 від 02.10.2020 , яке вирішується у процесуальний спосіб, у тому числі шляхом ініціювання клопотань до слідчого та/або оскарження його дій, бездіяльності стороною кримінального провадження.
А тому у межах поданої скарги не можуть вважатися належною підставою для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень прокурорами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та оскарженням дій уповноваженої на здійснення досудового и розслідування особи у межах кримінального провадження №0000319 від 02.10.2020.
З огляду на наведене, зазначені доводи скарги у цій частині у якості підстави для задоволення скарги та внесення відомостей до ЄРДР слідчий суддя відхиляє.
Отже, обставини, які свідчать про вчинення особами, на яких вказує ОСОБА_3 кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження.
Під час розгляду заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, правильно встановлена відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, що вказує на її необґрунтованість.
А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги, поданої ОСОБА_3 , на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя