1Справа № 335/3269/21 1-кп/335/515/2021

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілоїОСОБА_4
представника потерпілоїОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098 від 04.02.2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, здобув середньо - спеціальну освіту, непрацевлаштованого, має на утриманні непрацездатну матір, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
02.02.2021 близько 15 год. 00 хв., водій ОСОБА_6 керуючи автобусом «Volkswagen LT-35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із пасажирами, які перебували на всіх сидячих місцях у кількості, передбаченій технічною характеристикою транспортного засобу та визначеній у реєстраційний документах на цей транспортний засіб, а також зі стоячими пасажирами у кількості не менше 8 чоловік, серед яких ОСОБА_4 , рухався по проїзній частині пр. Соборного, від б-р. Шевченка в напрямку вул. 12 Квітня в м. Запоріжжя, здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом № 75 «вул. Героїв 37 Батальйону 4 Південний мікрорайон».
В цей час, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу буд. № 212 по пр. Соборному в м. Запоріжжя, та позначений дорожньою горизонтальною розміткою 1.14.3 («зебра», пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод), а також дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 («Пішохідний перехід») Правил дорожнього руху, вийшов на проїзну частину невстановлений пішохід, перетинаючи її спокійним кроком, справа-наліво за напрямком руху автобуса «Volkswagen LT-35», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Під час подальшого руху, водій ОСОБА_6 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на ньому невстановленого пішохода, а також маючи технічну можливість зупинитися перед нерегульованим пішохідним переходом без застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу, своєчасних заходів до зупинки автобуса «Volkswagen LT-35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив, внаслідок чого перебуваючи в безпосередній близькості до лінії руху вказаного пішохода, застосував екстрене гальмування та повністю зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, внаслідок чого сталося падіння всіх пасажирів, які перебували у стоячому положенні.
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 1.5, пп. «б» та «д» п. 2.3, пп. «г» п. 12.9, п. 21.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
-п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
-п. 12.9 «Водієві забороняється:
г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді)»;
- п. 21.1 «Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення».
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пп. «г» 12.9, п. 21.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання ним вимог п.п. «г» п. 12.9, п. 21.1 Правил дорожнього руху.
При цьому, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП за № СЕ-19/108-21/2820-ІТ від 12.03.2021, невстановлений пішохід своїм виходом на нерегульований пішохідний перехід не змушував водія ОСОБА_6 застосовувати екстрене гальмування керованого ним автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_4 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 292п від 24.02.2021, закритий внутрішньосуглобовий перелом обох виростків проксимального метаепіфізу правої гомілки зі зміщенням кісткових уламків, із наступним проведенням остеосинтезу переломів пластинами у ОСОБА_4 кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Давність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 не суперечить строку, вказаному в фабулі постанови слідчого та в наданій медичній документації. Можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 в умовах дорожньо-транспортної пригоди не виключається.
Дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав беззаперечно.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, в обґрунтування якого зазначив, що обвинувачений примирився із потерпілою, що є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку відшкодуванням ним завданої потерпілій моральної шкоди, відсутністю у потерпілої до нього претензій матеріального та морального характеру, суду надав відповідне письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження.
Судом обвинуваченому роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Обвинувачений повідомив суду, що підстави та наслідки звільнення особи від кримінальної відповідальності йому відомі та наполягав на звільнені його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.
Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 просили суду клопотання захисника задовольнити. Потерпіла повідомила, що обвинувачений відшкодував їй моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушення. Претензій до нього вона не має.
Крім того, потерпіла зазначила, що відмовляється від позовних вимог до обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 відшкодовано їй моральну шкоду в узгодженому сторонами розмірі, з наслідками закриття провадження у справі, які передбачені ст. 256 ЦПК України потерпіла обізнана.
Прокурор вважала за можливе звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підстав ст. 46 КК України та закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, примирився з потерпілою, відшкодував у повному обсязі завдану шкоду.
Представник цивільного відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в судове засідання не з`явився, 04.06.2021 генеральним директором товариства ОСОБА_8 на адресу суду було направлено відзив на позовну заяву, в якій представник просив провести розгляд справи за відсутності представників цивільного відповідача.
Розглянувши клопотання захисника, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
В силу ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила необережний нетяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим.
Злочин, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , у відповідності до приписів ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має на утриманні мати похилого віку, яка є незрячою, що підтверджується наданими прокурором документами, вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнає. У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений примирився з потерпілою та добровільно задовольнив її обґрунтовані претензії щодо відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди.
Згідно ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в тому числі і у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Суд переконався в тому, що примирення між сторонами відбулося у добровільному порядку, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, тому дійшов висновку, що є підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням його з потерпілою.
До початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_4 подано цивільний позов до обвинуваченого та ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
У судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_4 заявила про відмову від зазначеного позову в частині вимог до обвинуваченого.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали в межах вирішуваного питання, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, Кримінальним процесуальним кодексом України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Таким чином, враховуючи обізнаність цивільного позивача про наслідки закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову, суд вважає за необхідне прийняти відмову цивільного позивача ОСОБА_4 від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у зв`язку із чим, провадження у справі за цивільним позовом в частині позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст.255 ЦПК України.
В частині позовних вимог ОСОБА_4 до ТДВ «СК «Кредо» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд залишає позовні вимоги без розгляду та роз`яснити цивільному позивачеві, що вона має право звернутись до суду з позовом до зазначеної особи в порядку цивільного судочинства.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), Кримінальний процесуальний кодекс України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод за № СЕ-19/108-21/2820-ІТ, вартість якої склала 1961 грн. 40 коп., що документально підтверджено матеріалами кримінального провадження, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого судом не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 284-286 КПК України, ст.ст. 44, 46 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності - задовольнити.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілою.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - закрити.
Стягнути з ОСОБА_6 , 14.10.1958 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової інженерно-транспортної експертизи у розмірі 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 коп.

Речовий доказ - автомобіль «Volkswagen LT-35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання власникові ОСОБА_9 - повернути ОСОБА_9 .
Прийняти відмову цивільного позивача ОСОБА_4 від цивільного позову в частині позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, провадження в цій частині позовних вимог - закрити.
Позовну заяву ОСОБА_4 в частині позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 15.06.2021.
Суддя ОСОБА_1