Справа № 308/8178/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000844 слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
Гр. України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тячів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, тимчасово не працюючого, не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області лейтенант юстиції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000844 від 09 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .
Подане клопотання мотивує тим, що громадянин України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обізнаним про явище нелегальної міграції, на початку лютого 2021 року, разом з громадянином України ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами вирішив організувати незаконне переправлення трьох іноземців через державний кордон України.

Так, ОСОБА_5 маючи злочинний задум, з метою подальшого незаконного переправлення осіб через державний кордон України до країн Європейського Союзу, залучив до вказаного злочину громадянина ОСОБА_8 , в обов`язки якого входила доставка нелегальних мігрантів з м. Київ до Тячівського району, Закарпатської області, а також підшукав особу яка займалась постачанням іноземців з країн сходу до м. Київ, з метою їх подальшого незаконного переправлення через державний кордон України.

З метою реалізації свого злочинного задуму ОСОБА_5 не пізніше 5 лютого 2021 року, домовився з невстановленою на даний час особою, який підшукав в м. Київ, трьох нелегальних мігрантів які мали намір незаконно потрапити до країн Європейського Союзу, а саме: громадянина Індії ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Пакистану ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 та громадянина Індії ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , про їх перевезення до Закарпатської області та подальшого переправлення через державний кордон України.

Надалі, діючи на виконання свого злочинного задуму щодо організації злочину на каналі нелегальної міграції ОСОБА_8 , на виконання вказівки ОСОБА_5 5 лютого 2021 року, на автомобілі марки Опель, моделі Віваро, д.н.з. НОМЕР_1 , прибув у м. Київ, де біля закладу швидкого харчування «Макдональдз», точне місце на даний час досудовим розслідуванням не встановлено, здійснив посадку до свого автомобілю трьох вищевказаних нелегальних мігрантів, та вирушив з ними в напрямку Тячівського району Закарпатської області.

В подальшому, 6 лютого 2021 року ОСОБА_8 , привіз вищевказаних осіб до їх місця тимчасового тримання, а саме готелю який знаходиться в с. Терново, Тячівського району, де передав вказаних осіб ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_8 вказаних трьох іноземців, здійснив їх поселення в вищевказаному готелі, та з метою не бути викритим, в період часу між 06.02.2021 та 08.02.2021 роком, неодноразово навідувався до вказаних іноземців для їх перевірки, а також, приносив їм їжу та інші речі які були необхідні для вказаних осіб, так як усвідомлював, що їх ніхто не має побачити з працівників правоохоронних органів.

Надалі, 8 лютого 2021 року ОСОБА_5 , з метою незаконної переправи осіб через державний кордон України, між 12 та 14 годиною, на автомобілі марки «ВАЗ», моделі 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , прибув до вказаного готелю, де посадив до даного автомобілю вказаних трьох іноземців та рушив в сторону Українсько-Румунського кордону з метою їх незаконної переправки через державний кордон України.

Однак в ході здійснення перевезення ОСОБА_5 вказаних трьох іноземців, знаходячись на польовій дорозі в с. Тересва, Тячівського району близько о 14 год. 30 хв. працівниками поліції було здійснено зупинку вказаного транспортного засобу, після чого ОСОБА_5 , здійснив втечу з місця події.

В ході огляду вказаного транспортного засобу працівниками поліції було виявлено трьох нелегальних мігрантів громадянина Індії ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Пакистану ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 та громадянина Індії ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , які мали намір незаконно потрапити до країн Європейського Союзу.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи умисно, вчинив організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч. 2 cт. 332 КК України.
09 травня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.
Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-допитом свідка ОСОБА_15 ;

-відповідю на доручення на №17дн/106/7-2021;

-рапортом про виявлене кримінальне правопорушення від 08.02.2021 року;

-протоколом огляду місця події від 08.02.2021 року;

-допитом свідка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-допитом свідка ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-допитом свідка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-протоколами пред`явлення для впізнання осіб, та речей по фотокарткам ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , які впізнали ОСОБА_5 , як особу яка організувала їх переміщення через державний кордон України;

-протоколом про результати контролю за вчиненням злочину за ОСОБА_5 ;

-протоколами про результати аудіо відео контролю особи ОСОБА_5 ;

-протоколами за результатами проведення негласної слідчої розшукової дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж;

-а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий зазначає, що враховуючи, те що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі, є обґрунтовані підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Слідчий зазначає, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені в ході досудового розслідування, зокрема:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);
- знищити, сховати або спотворити речі, які мають значення для досудового розслідування та не вилучені на даний час (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України);
- незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів, у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України);
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Враховуючи наведені в клопотанні обставини, сторона обвинувачення вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належну поведінку підозрюваного, виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що наведені обставини, свідчать про можливість незаконно впливати на свідків, знищити або спотворити речі, які мають значення для досудового розслідування, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий вважає, що ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а тому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 (шістдесят) днів.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у клопотанні. Зокрема прокурор звернув увагу суду на те, що підозрюваний ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а відтак більш мякий запобіжний захід, як тримання під вартою не може запобігти ризикам визначеним п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.
Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечила проти обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила у задоволенні клопотання відмовити. Захисник підозрюваного у судовому засіданні вказала, що на її думку не вбачається наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України. Ризики на які вказав прокурор є недоведеними, а підозрюваний не переховується від органів досудового розслідування, а з`являється на всі виклики слідчого і прокурора. Доводи прокурора, щодо наявності ризиків вважає його припущеннями.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні погодився з доводами захисника.
Заслухавши думку прокурора та слідчого про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення захисника, підозрюваного, підозрюваного, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі, які мають значення для досудового розслідування; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Згідно п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Витягом з кримінального провадження №0000844 , сформованого станом на 10.06.2021 року , підтверджено, що органом досудового розслідування СВ УСБУ в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.
09 червня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України .
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 332 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення за викладених в клопотанні обставин. Дане кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.
Прокурором та слідчим наведено обставини,які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_5 про підозру, копія якої 09 червня 2021 року йому вручена .
Дослідивши матеріали судового провадження, приєднані прокурором до клопотання докази, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України.
Слідчий суддя , виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182)
При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів , що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Слідчий суддя, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховує також тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України , що в поєднанні з наявними у суді даними про його особу, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, які спростовують ризик уникнути кримінальної відповідальності.
Крім того, слідчим та прокурором не надано доказів, що підозрюваний переховувався від досудового слідства.
Разом із тим, проаналізувавши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність слідчим та прокурором ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/ або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки додані до клопотання матеріали не містять доказів, які б давали достатні підстави вважати, що підозрюваний має на меті переховуватися від органу досудового розслідування та/ або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Додані до клопотання докази підтверджують високий рівень існування ризику незаконного впливу підозюваного на свідків, які ще не допитані в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Разом з тим, слідчий суддя враховує, що обов`язковою умовою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що підозрюваний ОСОБА_5 підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушив умови раніше застосованого до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням чи обмеженням волі, раніше ухилявся від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання не доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважаючи наявними дані ризики, прокурор виходить виключно із тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.
Разом з тим, одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п. 9 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 04.04.2013 р. виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Відповідно до п. 10 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК.
Окрім того, слідчим суддею враховано дані про особу ОСОБА_5 : одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має місце проживання, що свідчить про його тісні соціальні звязки та спростовують ризик уникнути кримінальної відповідальності та ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховує також тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України , що в поєднанні з наявними у суді даними про його особу, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання.
Додані до клопотання докази підтверджують існування ризику незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані в кримінальному провадженні та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Разом із тим, проаналізувавши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність слідчим та прокурором ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/ або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки додані до клопотання матеріали не містять доказів, які б давали достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 має на меті переховуватися від органу досудового розслідування та/ або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; знищити, сховати речі, які мають значення для досудового розслідування.
Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до виснову про те, що клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , належним чином не вмотивоване, а викладені в ньому доводи, з достатністю не вказують на наявність обставин та ризиків, підтверджених фактичними даними, які би давали підстави вважати, що застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде виправданим. Окрім того, слідчим та прокурором не наведено доводів про недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів, ніж той, про який клопочуть слідчий та прокурор, для запобігання встановленому слідчим суддею ризику.
За таких обставин прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.
Згідно зі ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Враховуючи зазначене, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, який забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді та у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього певні обов`язки.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" ст. ст. 177, 178, 181, 186, 194, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні 0000844 слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тячів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, тимчасово не працюючого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України - запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, на строк два місяці.

Покласти на підозрюваного такі обов`язки :

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не залишати місце проживання - АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді.

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи,вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 06.07.2021 року о 10 год. 30 хв.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1