Справа № 946/7288/20
Провадження № 1-кп/946/134/21
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

16 лютого 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

провів у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000957, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Олександрівка Болградського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисниця ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судового виклику в електронній формі через SMS-повідомлення. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілого не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд, з урахуванням думок учасників судового провадження, згідно ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), дійшов висновку про можливість його проведення без його участі.

Суть питання, що вирішується
1.Обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 13 листопада 2020 року, ухвалою від 17 листопада 2020 року було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 КПК.

Встановлені судом обставини
2.У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 висловив думку про можливість призначення судового розгляду, пославшись на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК. Обставини, на які посилається сторона захисту підлягають встановленню під час дослідження доказів під час судового розгляду, а що стосується кваліфікації, то слід звернути увагу, що ОСОБА_3 обвинувачується у застосуванні погрози, і невідомо, що саме обвинувачений міг вчинити. Тому обвинувачення та кваліфікація наведені саме таким чином, як вказано в обвинувальному акті.

3.Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисниця ОСОБА_5 заперечили проти призначення судового розгляду, пославшись на невідповідність обвинувального акту вимогам КПК. Так, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що його невідомо та незрозуміло в чому саме його обвинувачують. Про це також зазначила і захисниця ОСОБА_5 . Зокрема, в обвинувальному акті не зазначені місце, час, інші обставини, що підлягають доказуванню. В обвинувальному акті вказано, що обвинувачений начебто діяв за попередньою змовою групою осіб, але не зазначено з ким саме, що з цими особами, чи виділене провадження відносно них, яким чином вони дійшло змови. В обвинувальному акті зроблені тільки загальні фрази. Також чітко незрозуміло, яка ж погроза була застосована, чи то обмеження прав і свобод, і яких саме, чи то знищення майна, і якого саме.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
4.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК.

5.Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

6.Згідно положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

7.Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

8.Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

9.Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК.

10.Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

11.При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

12.Суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт не тільки має формально містити вказані положення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, а й вони мають бути взаємопов`язаними між собою для того, щоб мати можливість співставити їх та надати їм належну оцінку під час судового розгляду, а також для реалізації права на захист.

13.Крім того, правова кваліфікація кримінального правопорушення має відповідати не тільки посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а й змісту формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

14.Також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

15.Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не відповідають зазначеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації кримінального правопорушення.

16.Так, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , зазначена в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 189 КК за кваліфікуючими ознаками: вимагання, тобто вимога вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод, законних інтересів потерпілого, пошкодження чи знищення його майна або майна, що перебуває в його віданні чи під охороною, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

17.В обвинувальному акті у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та у формулюванні обвинувачення міститься опис обставини лише щодо погрози заподіяння потерпілому майнової шкоди шляхом пошкодження його майна (автомобіля), однак в обвинувальному акті взагалі не знайшли свого відображення обставини щодо кваліфікуючих ознак погрози насильства саме над потерпілим, погрози обмеження його прав, свобод, законних інтересів, погрози знищення його майна або майна, що перебуває в його віданні чи під охороною, тобто не зазначені дати, час, місця, вид, спосіб, наслідки та інші дані щодо вказаних кваліфікуючих ознак, що дало б змогу співставити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що зазначена в обвинувальному акті.

18.Таким чином, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 не в повному обсязі зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, або ж навпаки, у випадку зазначення вірного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, то тоді невірно зазначена правова кваліфікація злочину за ч. 2 ст. 189 КК, але в будь-якому випадку, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечать правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті.

19.Вказані обставини роблять обвинувачення неповним та неконкретним, що перешкоджає призначенню судового розгляду, оскільки не зрозуміло, яке обвинувачення слід розглядати, а також від якого обвинувачення слід захищатися стороні захисту.

20.Крім того, слідчим у правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті, використані сполучники «чи» та «або», що вказує на припущення існування лише однієї із альтернативних ознак: або погроза пошкодження майна, або ж знищення майна, та або майна потерпілого, або майна, що перебуває в його віданні, або ж що перебуває під охороною. Застосувавши сполучники «чи» та «або», сторона обвинувачення тим самим допустила невизначеність у правовій кваліфікації, оскільки застосування таких сполучників означає кваліфікацію або за ознакою погрози пошкодження, або знищення майна, та майна потерпілого або майна, що перебуває в його віданні, або ж що перебуває під охороною, та виключає кваліфікацію за всіма ознаками. Але обвинувачення має бути сформульоване у стверджувальній формі, що не допускає припущень та альтернатив, які проявляються через вживання таких слів, як: «чи», «або», «можливо», «якби» та інших подібних.

21.При викладенні ознак злочину в диспозиції ст. 189 КК законодавцем застосовано сполучники «чи» та «або» з метою криміналізації дій за якоюсь однією із альтернативних ознак або за декількома з них, або за всіма. На практиці можуть мати місце або одна із перелічених альтернативних ознак, або декілька, або ж усі.

22.Однак, застосування сполучників «чи» та «або» у правовій кваліфікації злочину в обвинувальному акті є неприпустимим, оскільки, як було вище зазначено, висунуте обвинувачення має бути чітко визначеним з тим, щоб сторона захисту мала точне уявлення про висунуте обвинувачення та мала можливість наводити аргументи та заперечення проти висунутого обвинувачення.

23.Крім того, з урахуванням того, що відповідно до ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, застосування сполучників «чи» та «або» покладає на суд обов`язок обрати між цими декількома ознаками лише якусь одну, що суперечить таким засадам кримінального провадження як змагальність та диспозитивності (ст. ст. 22, 26 КПК).

24.Таким чином, застосування сполучників «чи» та «або» допускає наявність однієї із перелічених взаємовиключних ознак, що не дозволяє достовірно встановити, за якою саме із альтернативних ознак складу злочину обвинувачується ОСОБА_3 . Це також вказує на те, що обвинувачення є неконкретним, оскільки незрозуміло в чому саме обвинувачується ОСОБА_3 .

25.Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за наявності вказаного неконкретного обвинувачення, неточності щодо правової кваліфікації та формулювання обвинувачення суперечить вимогам ст. 2 КПК, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

26.У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

27.Практика Європейського суду орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

28.Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

29.Так, у вказаній справі Європейський суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

30.Отже, з урахуванням того, що неконкретність, незрозумілість та суперечність обвинувачення знайшла своє підтвердження під час підготовчого судового засідання, а також з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого ОСОБА_3 бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції. А оскільки за правилами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють здійснення судового розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_3 .

31.Більше того, слід звернути особливу увагу на те, що п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК передбачено, що до обвинувального акту додається, у тому числі реєстр матеріалів досудового розслідування, а також відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 109 КПК реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

32.Так, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 58 діб з 11 серпня по 09 жовтня 2020 року. З реєстру матеріалів досудового розслідування також вбачається, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2020 р. було повернуте клопотання слідчому про продовження зобов`язань, що вказує на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 станом на 08.10.2020 р. та на час направлення обвинувального акту до суду застосований інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, але який саме ані з реєстру матеріалів досудового розслідування, ані з обвинувального акту, ані з інших документів не вбачається.

33.Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК. Інакше, якщо застосувати принцип логічного тлумачення, можна дійти абсурдного висновку про те, що додатки до обвинувального акту можна не тільки складати без дотримання вимог КПК та вносити до них відомості на розсуд слідчого, а не ті, що передбачені КПК, а й взагалі їх не заповнювати або, більше, взагалі їх не долучати.

34.Отже, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 109 КПК реєстр матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 , не містить відомостей про застосування відносно останнього заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу, дату і строк його застосування.

35.Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей або шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК, не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.

36.Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК, зокрема п. 3 ч. 2 ст. 109, п. 5 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314 316, 370 372 КПК, суд

постановив:
1.Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

2.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

3.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1