ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1433/21 Справа № 206/2432/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 17 січня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська,
громадянина України, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та звільнено від покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження за наступних обставин.
ОСОБА_7 11 січня 2019 року приблизно о 02.00 год. знаходився у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , куди прийшов до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_10 . В ході спілкування з останньою у ОСОБА_7 виник конфлікт та в цей момент батько ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , який перебував в той час у спальні вказаної квартири, почувши галас, вийшов до ОСОБА_7 , щоб розібратись в ситуації, після чого у ОСОБА_7 з останнім виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 попрохав ОСОБА_7 покинути приміщення зазначеної квартири. На ґрунті раптово виниклого конфлікту, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення легких умисних тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 вийшов з вищевказаної квартири у тамбур, а за ним вийшов ОСОБА_11 , щоб відчинити йому двері вказаного тамбуру. У цей момент ОСОБА_7 , знаходячись лівим боком до ОСОБА_11 , впустив на підлогу предмет, схожий на ключі, та нахилився, щоб його підняти. Далі, підіймаючи вказаний предмет ОСОБА_7 витягнув із кишені куртки, вдягненої на ньому, балон з хімічно-газовою речовиною, після чого розвернувся обличчям до ОСОБА_11 та, знаходячись в безпосередній близькості до останнього, тримаючи в правій руці балон з хімічно-газовою речовиною, двома натисками підряд умисно розпилив невідому речовину в напрямку обличчя ОСОБА_11 , в результаті чого останній отримав легкі тілесні ушкодження. Так, довівши свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину втік.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості і встановити їх неможливо.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що ОСОБА_12 , який є представником потерпілого, станом на січень 2019 року працював начальником СВ Самарського ВП та приймав заяву від потерпілого у цій справі, забезпечував її внесення та швидке розслідування. Звертає увагу, що всі свідки є заінтересовані особи. Вказує, що в матеріалах провадження відсутня довідка лікаря офтальмолога, на підставі якої було складено висновок експерта, та вважає, що вказана довідка була видана дочкою потерпілого, яка працює в лікарні, а потім знищена потерпілим. Звертає увагу, що ОСОБА_13 є генеральним директором ДЦП МСД №12, а не лікарем, а також колегою дочки потерпілого та потерпілий раніше ніколи не звертався до неї як до лікаря. Вважає, що свідок ОСОБА_13 надала неправдиві свідчення, оскільки не змогла описати ні місце проживання потерпілого, ні як туди доїхати. Вказує, що зазначені у вироку показання свідків не співпадають з тими, що надані у суді. Звертає увагу, що до поліції потерпілий звернувся через 5 днів після події.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду скасувати.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_9 залишив вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок суду апеляційний суд приходить до висновку про допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання з огляду на наступне.
Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримався.
Як убачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку суд першої інстанції зазначив про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, без призначення покарання, після чого на підставі ст. 49 КК України звільнив у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності від відбування покарання, яке фактично призначено не було, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Під час апеляційного перегляду судом відповідно до ст. 285 КПК України ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений ОСОБА_7 заперечував та просив вирок суду скасувати.
Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 421 КПК України, з якої вбачається, що погіршення становища обвинуваченого можливе виключно за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник, а так те, що ані прокурором, ані потерпілим чи його представником апеляційні скарги не подавались, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно призначити обвинуваченому покарання, проте зазначене порушення кримінального процесуального закону призвело до істотного обмеження процесуальних прав обвинуваченого.

За змістом ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування судового рішення.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій покарання, хоча і не зазначене в ч. 2 ст. 412 КПК України та ч. 1 ст. 415 КПК України, як підстава для безумовного скасування рішення суду першої інстанції, але з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України визнаються апеляційним судом суттєвими, так як перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання судом першої інстанції вимог КПК України при призначенні обвинуваченому покарання, апеляційний суд вважає наведене порушення вимог кримінального процесуального закону істотним та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 412, 413, 415 КПК України визнає його підставою для скасування вироку суду з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4