ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/503/21 Справа № 692/383/21 Категорія: ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представників потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 18 травня 2021 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іршава, Іршавського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, освіта базова середня, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

Визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишений тримання під вартою. Строк відбуття покарання рахується з моменту фактичного затримання 02 лютого 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 653 грн. 80 коп. процесуальних витрат.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст.100 КПК України,

встановила:

Вироком районного суду ОСОБА_11 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 31.01.2021 року близько 22 год. перебуваючи по вул. Польовій, 5 у гуртожитку цегельного заводу в с. Демки Драбівського району Черкаської області під час спільного вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_12 вголос вказав намір позбавити життя ОСОБА_13 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи настання наслідків у вигляді позбавлення життя людини, взяв сокиру та наніс металевим обухом сокири від 2 до 4 ударів по голові сплячому у ліжку тієї ж кімнати потерпілому, чим спричинив останньому травму голови у вигляді ушкоджень речовини головного мозку лівої півкулі головного мозку, мозкових оболонок, кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під оболонки головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови, ран, синців та саден на голові, які виникли від дії твердого тупого предмету та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких настала смерть останнього.

Не погоджуючись з вироком районного суду в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі. В решті вирок районного суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене покарання сім років, яке призначив місцевий суд ОСОБА_14 останній не виправиться і знову можу продовжити злочинну діяльність, оскільки схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Окрім цього, при призначенні покарання ОСОБА_14 судом не достатньо враховано резонанс вказаного злочину, його суспільну небезпеку, що виразилось у факті умисного вбивства в стані алкогольного сп`яніння на фоні раптово виниклої особистої неприязні до ОСОБА_15 . Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпеку та неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_14 при засудженні його до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі та без призначення йому більш тяжкого покарання.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу, доводи потерпілої та її представників, які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_8 не оспорюється висновок про доведеність винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_14 , який винуватість визнав в повному обсязі, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 місцевим судом дотримано вимог кримінального закону та постанови Пленуму ВСУ і достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав в повному обсязі, за місцем проживання характеризується в цілому посередньо, при цьому односельці характеризують його як працьовиту та добросовісну особу, вчинив один епізод злочинної діяльності, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обставин, що обтяжує покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Крім того, на момент розгляду справи судом першої інстанції при визначенні розміру покарання районним судом врахована позиція потерпілої, яка в судовому засіданні була відсутня, при цьому надіслала заяву про розгляд справи без її участі. При цьому просила призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, не зазначивши строк, який вона вважає справедливим та достатнім для його виправлення. Цивільний позов не заявлений.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував в якості обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими так як матеріали кримінального провадження не містять доказів вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, тому в обвинувальному акті відсутня обтяжуюча покарання обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а суд в такому разі позбавлений можливості погіршити становище обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про неврахування тої обставини, що ОСОБА_14 намагався скрити сліди злочину, є необґрунтованими, оскільки з цього приводу суду не надано яких-небудь належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував, що ОСОБА_14 неодружений та не працює, є необґрунтованими, так як дані обставини не можуть бути підставою для посилення покарання останньому. Крім того до скоєння злочину ОСОБА_14 навпаки працював у потерпілого ОСОБА_13 , а вже після скоєння злочину та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_14 , апріорі не міг працевлаштуватися.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував попередню судимість, також є необґрунтованими.

Так, згідно даних матеріалів кримінального провадження ОСОБА_14 , є особою з погашеною судимістю, тому відповідно до положень ст.89 КК України та Постанови Пленуму ВСУ №16 від 26.12.2003 року «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості», ОСОБА_14 є особою що не має судимості і відповідно дану обставину неможливо враховувати з метою призначення більш суворого покарання.

Також, колегія суддів звертає увагу на умови виховання та життя обвинуваченого ОСОБА_14 , який виховувався в неповній багатодітній родині, яка постійно перебувала на соціальному супроводі та відносилась до кризових сімей.

Колегія суддів перевіривши та дослідивши характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_14 , врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного приходить до висновку, що вид та мінімальний розмір покарання призначений останньому, а саме 7 (сім) років позбавлення волі призначено в межах санкції ч.1 ст.115 КК України та є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім того, таке покарання є домірним вчиненого ОСОБА_14 злочину.

Колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі сторокм на 7 років через його м`якість, в апеляційній скарзі не міститься.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 18 травня 2021 року стосовно ОСОБА_11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді