Справа № 152/761/20
В И Р О К
іменем України

07 червня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/761/20
Провадження №1-кп/152/9/21

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сапіжанка, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, учня 2 курсу Мазурівського АЦПТО, невійськовозобов`язаного, не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 11.05.2020 року,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя Запорізької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, учня 2 курсу Мазурівського АЦПТО, невійськовозобов`язаного, не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 11.05.2020 року,

з участю:
сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського відділу
Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,

учасників судового
засідання:

представника Служби у справах
дітей Джуринської сільської ради ОСОБА_10 ,
представника відділення поліції №2
Жмеринського РВП ОСОБА_11 ,
представника органу пробації ОСОБА_12 ,

встановив:

Неповнолітні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10.05.2020 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою між собою прийшли до домоволодіння ОСОБА_13 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_13 марки та моделі ВАЗ-21093 з державним номером НОМЕР_1 , що належить останньому на праві користування, умисно, таємно, з корисливих мотивів, розподіливши між собою ролі, проникли на територію домоволодіння, після чого ОСОБА_3 , не застосовуючи допоміжних засобів та знарядь, силоміць відкрив ворота домоволодіння, а ОСОБА_4 в цей же час шляхом вільного доступу через незачинені на замок передні водійські дверцята автомобіля проник до салону автомобіля та, переконавшись, що ключі запалювання перебувають у замку запалювання, проте не запускаючи двигун, виштовхав автомобіль на вулицю, сів за кермо, а ОСОБА_3 на пасажирське сидіння автомобіля.

Перебуваючи за кермом виштовханого на вулицю автомобіля марки та моделі ВАЗ-21093 з державним номером НОМЕР_1 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 запустив двигун автомобіля, повернувши ключ запалювання у замку запалювання та, спільно з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 , котрий знаходився на пасажирському сидінні, розпочали рух, та таким чином незаконно заволоділи транспортним засобом в особистих цілях з метою поїздки в інший населений пункт.

Проїхавши приблизно 50 (п`ятдесят метрів) транспортним засобом, яким вони незаконно заволоділи, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 намагалися зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак, двигун автомобіля заглух.

Після того, як автомобіль зупинився внаслідок того, що заглух двигун, до автомобіля підбіг брат потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_14 , який відкрив двері та руками витягнув неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 із автомобіля, а неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вийшов із салону автомобіля та із ОСОБА_4 , який вирвався з рук ОСОБА_14 , втекли, покинувши на дорозі автомобіль, яким незаконно заволоділи.

Таким чином, суд вважає доведеним, що неповнолітні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та з проникненням у інше сховище.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 11.05.2020 року приблизно о 02 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення крадіжки чужого майна прийшов у домоволодіння ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки та моделі ЗАЗ-968М з державним номером НОМЕР_2 , який на праві користування належить ОСОБА_14 , та із застосуванням фізичної сили, але без застосування допоміжних засобів та знарядь відкрив зачинені на замок передні дверцята автомобіля, після чого проник всередину автомобіля, і, виявивши автомагнітолу марки SP-3215, вартість якої, відповідно до висновку експерта №3892/20-21 від 28.05.2020 року складає 289,91 грн., умисно, таємно, з корисливих мотивів та метою власного незаконного збагачення викрав її, після чого з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

При цьому, своїми протиправними діями неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_14 на загальну суму 289,91 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у сховище.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , його законний представник ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його законний представник ОСОБА_9 та захисник адвокат ОСОБА_8 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовий розгляд не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.241, 242 т.1).
При цьому, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 подали до суду заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності через неможливість прибувати в судові засідання, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не мають (а.с.71, 129 т.1). Також, потерпілий ОСОБА_13 зазначив у заяві до суду, що відносно покарання обвинувачених покладається на вирішення суду (а.с.71 т.1), а потерпілий ОСОБА_14 в заяві до суду зазначив, що просить обвинувачених суворо не карати (а.с.129 т.1).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , враховуючи подані потерпілими заяви, суд вважає можливим за їх відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілих.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм злочинах, які викладені в обвинувальному акті від 29.06.2020 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , законних представників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає, враховуючи подані ними заяви до суду (а.с.33, 34 т.2).

Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в заявах до суду повідомляли, що не оспорюють фактичних обставин справи (а.с.71, 129 т.1).

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.2 ст.289 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.06.2020 року.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочину, готовий нести призначене судом покарання, вибачився перед потерпілим ОСОБА_13 та запевняє суд, що виправив свою поведінку, не вживає спиртних напоїв та не вчинятиме кримінальних правопорушень у майбутньому.

При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 10.05.2020 року приблизно о 15 годині він знаходився на ставку на риболовлі. У нього була пляшка пива приблизно 1,5 літра, яке він вживав. До нього на ставок прийшли його друзі, в тому числі, ОСОБА_4 , який також випив пива. Після цього він та ОСОБА_4 пішли на стадіон у с. Покутино, де грали у футбол приблизно до 20 години, а потім знову вживали пиво. При цьому, він поїхав на попутному мотоциклі до місцевого магазину, де купив ще 2,5 літра пива, яке випили. Приблизно о 20.30 годині на стадіон прийшов його старший брат ОСОБА_15 , котрий вже повнолітній, і запропонував випити з ним горілки, на що вони погодилися та розпили на трьох пляшку горілки. Після цього ОСОБА_15 поїхав у інше село, а він та ОСОБА_4 пішли до нього додому. По дорозі до нього додому ОСОБА_4 запропонував викрасти автомобіль ОСОБА_13 . Він спершу не погодився, але потім погодився і вони розподілили між собою ролі та вирішили, що коли стемніє, то викрадуть автомобіль. Як саме проникнуть на подвір`я і відкриють автомобіль, вони не домовлялися, а вирішили діяти на місці, а після викрадення спершу автомобілем поїде ОСОБА_4 , а потім він. Вони мали намір поїхати у смт. Чернівці та у с. Мазурівку Чернівецького району. Так як грошей для того, щоб викликати таксі, або найняти транспортний засіб вони не мали, то щоб уникнути матеріальних витрат і поїхати у необхідному напрямку, вирішили, що викрадуть автомобіль ОСОБА_13 . Оскільки на вулиці ще не стемніло, то, дотримуючись розробленого плану, вони пішли до нього додому і очікували приблизно до 22 години, після чого пішли до домоволодіння ОСОБА_13 . З-за воріт вони побачили, що ОСОБА_13 та його брат ОСОБА_14 сиділи на кухні та вечеряли, горіло світло, тому була можливість спостерігати за ними через вікно. Так як світло з вікна падало частково і на подвір`я, то вони ще очікували 15-20 хвилин, оскільки вважали, що потерпілі повечеряють і лягатимуть спати. Оскільки потерпілі продовжували перебувати у кухні, то вони вирішили тихо викотити автомобіль ОСОБА_13 , який знаходився на повір`ї, на вулицю. Територія домоволодіння ОСОБА_13 і ОСОБА_14 огороджена парканом, вхід на подвір`я здійснюється через хвіртку, яка закривається на гачок разом із ворітьми. ОСОБА_4 відкрив гачок на хвіртці та пішов на подвір`я, а він тим часом, штовхнувши двохстулкові ворота, склав їх та відкрив навстіж і побачив, що ОСОБА_4 штовхав автомобіль, який скотився у канаву і зупинився біля дерев`яного стовпчика сусіднього домоволодіння, що знаходиться навпроти. Він підійшов до автомобіля і допоміг ОСОБА_4 виштовхати автомобіль із канави, потім пішов і закрив ворота. Після цього вони разом проштовхали автомобіль кілька метрів по дорозі, приблизно до п`яти метрів, а потім ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля, а він на пасажирське сидіння, як він пам`ятає, позаду водійського сидіння, відкривши задні двері. Коли ОСОБА_4 ключем завів автомобіль, то вони проїхали приблизно 50 метрів, але автомобіль заглух. ОСОБА_4 намагався ключем завести двигун автомобіля, але не зміг. В цей час він побачив світло від ліхтарика і що до водійського сидіння підбіг ОСОБА_14 , відкрив дверцята та витягнув ОСОБА_4 з автомобіля, а він, відкривши двері, почав утікати по дорозі вперед. Де залишився ОСОБА_4 , він вже не бачив. Додому він не пішов, а зайшов до родички, яка проживає неподалік від нього, у будинку якої ліг на дивані і заснув. Розбудив його брат ОСОБА_15 вже вночі 11.05.2020 року, повідомивши, що викликав поліцію, бо ОСОБА_4 заховався у них в будинку. Після від`їзду поліції ОСОБА_4 повідомив, що викрав магнітолу з автомобіля ОСОБА_14 , яку заховав у нього в будинку. Він вимагав, щоб ОСОБА_4 забрав магнітолу, на що останній повідомив, що забере наступного дня. Проте, наступного дня ОСОБА_4 приїхав уже з працівниками поліції та вказав на місце, де заховав магнітолу, яку викрав із автомобіля ОСОБА_14 .

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 29.06.2020 року.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочинів, готовий нести призначене судом покарання, вибачився перед потерпілими та запевняє суд, що виправив свою поведінку, не вживає спиртних напоїв та не вчинятиме кримінальних правопорушень у майбутньому.

При цьому, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 10.05.2020 року в післяобідню пору він та ОСОБА_3 знаходилися на стадіоні у с. Покутино, де грали у футбол приблизно до 20 години. Після гри у футбол він та ОСОБА_3 вживали пиво, приблизно 2,5 літра, а потім на стадіон прийшов старший брат ОСОБА_3 ОСОБА_15 , котрий вже повнолітній, і запропонував випити з ним горілки, на що вони погодилися та розпили на трьох пляшку горілки. Після цього ОСОБА_15 поїхав у інше село, а він та ОСОБА_3 пішли до останнього додому. По дорозі до ОСОБА_3 вони вирішили поїхати у смт. Чернівці, а потім у с. Мазурівку Чернівецького району і він запропонував викрасти автомобіль ОСОБА_13 та поїхати викраденим автомобілем, так як грошових коштів на таксі у нього не було, на що ОСОБА_3 погодився. Вони вирішили викрасти автомобіль, коли стемніє. Як саме проникнуть на подвір`я і відкриють автомобіль, вони не домовлялися, а вирішили діяти на місці, а після викрадення спершу автомобілем поїде він, а потім ОСОБА_3 . Так як на вулиці ще не стемніло, то, дотримуючись розробленого плану, вони пішли додому до ОСОБА_3 і очікували приблизно до 22 години, після чого пішли до домоволодіння ОСОБА_13 . З-за воріт вони побачили, що ОСОБА_13 та його брат ОСОБА_14 сиділи на кухні та вечеряли, тому приблизно 20 хвилин спостерігали за ними через вікно. Так як світло з вікна падало на подвір`я, то вони очікували, щоб останні пішли спати. Оскільки потерпілі продовжували перебувати у кухні, то вони вирішили тихо викотити автомобіль ОСОБА_13 марки ВАЗ, який знаходився на повір`ї, на вулицю. Територія домоволодіння ОСОБА_13 і ОСОБА_14 огороджена парканом, вхід на подвір`я здійснюється через хвіртку, яка закривається на гачок разом із ворітьми. Приблизно о 23 годині він відкрив гачок на хвіртці та пішов на подвір`я, відкрив передні дверцята з боку водія, виявив, що у замку запалювання знаходиться ключ і почав штовхати автомобіль на вулицю, щоб не почули потерпілі, а ОСОБА_3 тим часом штовхав ворота та відкрив їх. Коли він виштовхав автомобіль на вулицю, а ОСОБА_3 йому у цьому допоміг, то вони штовхали його по дорозі ще приблизно 2-3 метри. Після цього він сів за кермо та за допомогою ключа завів двигун, а ОСОБА_3 , як йому здавалося, сів поруч на пасажирське сидіння і вони поїхали по дорозі. Проїхавши 50 метрів, автомобіль заглух і він намагався ключем його завести, але не вдало. Зненацька, коли він намагався завести двигун автомобіля, дверцята відкрилися і його витягнув руками із автомобіля брат ОСОБА_13 ОСОБА_14 та притиснув рукою до землі, але він вирвався і втік. Спершу заховався неподалік домоволодіння ОСОБА_13 у заростях чагарників, а потім через земельну ділянку домоволодіння, що знаходилося навпроти, пішов на іншу вулицю. Проте, відразу додому він не пішов, а ходив по вулиці. Приблизно о 02 годині вже 11.05.2020 року він вирішив піти до домоволодіння ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і викрасти щось із автомобіля останнього марки ЗАЗ. Коли він підійшов до подвір`я домоволодіння, в якому живе ОСОБА_14 , то побачив, що автомобіль останнього знаходиться на подвір`ї біля клумби, приблизно за 50 метрів від воріт, які були закриті, як і хвіртка. Світла у будинку не було, на подвір`ї також нікого не було. Відкривши хвіртку, яка вже не була закрита на гачок, він підійшов до автомобіля ОСОБА_14 марки ЗАЗ, але виявив, що всі дверцята закриті. Разом з тим, він рукою натиснув та відкрив вікно трикутної форми на дверцятах водія і рукою дістав до ручки зсередини та силоміць відкрив автомобіль. Сівши у салон автомобіля, він роздивився та виявив автомобільну магнітолу, яку вирішив викрасти та витягнув її із місця кріплення і забрав собі. Він мав намір використовувати магнітолу у власних цілях. З викраденою магнітолою він прийшов до ОСОБА_3 , зайшов у будинок та виявив, що останнього немає вдома, тому вирішив сидіти в кімнаті і чекати. Батьки ОСОБА_3 в цей час вже спали. Коли він почув, що хтось іде до будинку, то вважав, що це повернувся додому ОСОБА_3 , але виявив, що повернувся ОСОБА_15 , тому злякався і магнітолу заховав під стілець, а сам заховався за штору. Проте, ОСОБА_15 виявив його місце схованки, почав допитуватися, що він робить у його будинку, а потім викликав поліцію. Коли він чекав приїзду поліції, то додому вже повернувся ОСОБА_3 . Після пояснень поліцейському, що він очікував ОСОБА_3 в нього вдома, його відпустили додому і він пішов та ліг спати, а вранці до нього приїхали поліцейські, яким він повідомив і про крадіжку автомобіля ОСОБА_13 разом із ОСОБА_3 , і про крадіжку ним самим магнітоли з автомобіля ОСОБА_14 .

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особи, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, а саме: 10.05.2020 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою між собою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийшли до домоволодіння ОСОБА_13 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_13 марки та моделі ВАЗ-21093 з державним номером НОМЕР_1 , що належить останньому на праві користування, умисно, таємно, з корисливих мотивів, розподіливши між собою ролі, проникли на територію домоволодіння, після чого ОСОБА_3 , не застосовуючи допоміжних засобів та знарядь, силоміць відкрив ворота домоволодіння, а ОСОБА_4 в цей же час шляхом вільного доступу через незачинені на замок передні водійські дверцята автомобіля проник до салону автомобіля та, переконавшись, що ключі запалювання перебувають у замку запалювання, проте не запускаючи двигун, виштовхав автомобіль на вулицю, сів за кермо, а ОСОБА_3 на пасажирське сидіння автомобіля.

Перебуваючи за кермом виштовханого на вулицю автомобіля марки та моделі ВАЗ-21093 з державним номером НОМЕР_1 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 запустив двигун автомобіля, повернувши ключ запалювання у замку запалювання та, спільно з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 , котрий знаходився на пасажирському сидінні, розпочали рух, та таким чином незаконно заволоділи транспортним засобом в особистих цілях з метою поїздки в інший населений пункт.

Проїхавши приблизно 50 (п`ятдесят метрів) транспортним засобом, яким вони незаконно заволоділи, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 намагалися зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак, двигун автомобіля заглух.

Після того, як автомобіль зупинився внаслідок того, що заглух двигун, до автомобіля підбіг брат потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_14 , який відкрив двері та руками витягнув неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 із автомобіля, а неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вийшов із салону автомобіля та із ОСОБА_4 , який вирвався з рук ОСОБА_14 , втекли, покинувши на дорозі автомобіль, яким незаконно заволоділи.

Отже, суд вважає доведеним, що неповнолітні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та з проникненням у інше сховище, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.

Крім того, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 ще вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме: продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 11.05.2020 року приблизно о 02 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення крадіжки чужого майна ОСОБА_4 прийшов у домоволодіння ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки та моделі ЗАЗ-968М з державним номером НОМЕР_2 , який на праві користування належить ОСОБА_14 , та із застосуванням фізичної сили, але без застосування допоміжних засобів та знарядь відкрив зачинені на замок передні дверцята автомобіля, після чого проник всередину автомобіля, і, виявивши автомагнітолу марки SP-3215, вартість якої, відповідно до висновку експерта №3892/20-21 від 28.05.2020 року складає 289,91 грн., умисно, таємно, з корисливих мотивів та метою власного незаконного збагачення викрав її, після чого з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

При цьому, своїми протиправними діями неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_14 на загальну суму 289,91 грн.

Отже, суд вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у сховище.

Такі висновки суду ґрунтуються на нормах ст.289 КК України, зокрема, примітки 1 до статті, та роз`ясненнях, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з яких вбачається що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст.289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою будь-яким способом у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовжування руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Важливим у даному випадку, на переконання суду, є також визначення моменту, з якого злочин є закінченим. Цей злочин, як вбачається із роз`яснень, що містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, з моменту встановлення контролю над ним.

Також, важливим на думку суду, є визначення у даному випадку поняття транспортного засобу.

Так, відповідно до примітки до ст.286 КК України, під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

В п.1.10 Правил дорожнього руху України зазначено, що транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт; мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Таким чином, автомобіль ВАЗ-21093 з державним номером НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні потерпілого ОСОБА_13 , відноситься до транспортних засобів.
Крім того, суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та з проникненням у інше сховище, оскільки дії обвинувачених були умисними і спрямованими на протиправне вилучення у законного володільця транспортного засобу всупереч волі останнього з місця, де він зберігався, шляхом буксирування, запуску двигуна і керування транспортним засобом у вибраному ними напрямку.

Також, суд враховує роз`яснення Верховного Суду у постанові від 23.05.2019 року у справі №414/876/17, відповідно до яких під користю (корисливим спонуканням, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

Як убачається із показань обвинувачених, вони мали намір поїхати в інші населені пункти, та, щоб не нести витрати на виклик таксі та уникнути матеріальних витрат, незаконно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_13 .

Отже, на переконання суду, у діях обвинувачених наявний корисливий мотив.

Також, суд погоджується із кваліфікуючою ознакою злочину, зокрема, проникнення у інше сховище, виходячи з наступного.

При вирішенні цього питання слід брати до уваги те, що чинний КК не містить законодавчої дефініції поняття «сховище», однак його тлумачення дається в усталеній судовій практиці та в доктрині кримінального права.

Так, у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 6 листопада 2009 року, під сховищем пропонується розуміти «певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо».

Схоже визначення поняття «сховище» міститься у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року в справі №5-33кс12: «під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншою охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 19.11.2018 року у справі №205/5830/16-к надала правовий висновок про те, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем.

Також ОП ВС зауважує, що не можна вважати сховищем подвір`я, огорожа якого не перешкоджає проникненню туди сторонніх осіб, внаслідок незавершеності (окремі частини подвір`я не мають суцільного паркана), наявності пошкоджень (проломів), конструктивних особливостей (невелика висота, складається лише зі стовпів та жердин чи дроту, не містить воріт чи хвірток). Також не може виступати сховищем таке подвір`я, яке є загальнодоступним, зокрема, коли на ньому є об`єкти громадського користування (наприклад, колодязь, туалет) чи через нього проходять спільні комунікації (зокрема, стежка), або влаштовані пристосування, які полегшують доступ на подвір`я тощо. Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше, замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. Про те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна.

Згідно з установленими судом обставинами, зокрема, з показань обвинувачених встановлено, що територія подвір`я домоволодіння ОСОБА_13 була огороджена, доступ на подвір`я був закритий хвірткою та воротами, які закривалися гачком і який обвинувачені відкрили, тобто мала всі ознаки сховища, тому суд дійшов висновку щодо наявності у діях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфікуючої ознаки «проникнення у інше сховище».
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК, обвинуваченими вчинено за попередньою змовою групою осіб, оскільки його вчинили дві особи, які заздалегідь, до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення, що відповідає положенню ч.2 ст.28 КК України.

Отже, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.2 ст.289 КК України.

Крім того, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням у сховище, вірно кваліфіковані, з огляду на проаналізоване судом вище поняття проникнення у сховище, враховуючи, що останній, проникнувши на огороджену територію домоволодіння потерпілого, силоміць відрив дверцята у автомобілі, проник усередину автомобіля, звідки викрав автомагнітолу.

Отже, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність ще й за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує, що ними вчинено умисні кримінальні правопорушення проти власності потерпілих, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, класифікуються наступним чином.

Так, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що передбачене ч.2 ст.289 КК України, є тяжким злочином.

Також, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , що передбачене ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім, щиро покаявся у скоєному. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, будучи неповнолітнім, щиро покаявся у скоєному. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

З роз`яснення Верховного Суду поняття такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття у справі №457/529/20 від 20.04.2021 року вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Крім того, з висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Поведінка обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження судом свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, поведінку обвинувачених, при призначенні покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачені визнали вину, добровільно надали показання про факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність належної критичної оцінки ними своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у обвинувальному акті зазначено вчинення кримінальних правопорушень, будучи в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує вказану обтяжуючу покарання обвинувачених обставину, передбачену п.13 ч.1 ст.67 КК України, оскільки означена обставина знайшла підтвердження у показаннях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вживання спиртного, зокрема, приблизно 2,5 літра пива та 0,5 літра горілки безпосередньо перед вчиненням злочинів.
ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.55 т.2).

За місцем проживання в с. Покутино Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується негативно, як особа, що виховується у неблагополучній сім`ї, вживає спиртні напої, щодо якої у сільську раду надходили скарги на поведінку, зокрема, побиття вікон у будинках з намаганням проникнути в будинки (а.с.50 т.2).

Разом з тим, суд критично оцінює вказану характеристику з огляду на те, що вона видана понад один рік тому та не містить зазначення доказів протиправної поведінки та звернень конкретних осіб щодо такої поведінки обвинуваченого.

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.58 т.2).

ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.51 т.2).

За місцем проживання в с. Покутино Жмеринського району, ОСОБА_4 характеризується задовільно, як особа, яка вживає спиртні напої, курить (а.с.52 т.2).

ОСОБА_4 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.54 т.2).

Крім того, в силу вимог ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітніх.

Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.

З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_3 , здобутих під час досудового розслідування і приєднаних до матеріалів кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за станом здоров`я є фізично здоровим (а.с.58 т.2); проживає з батьками та старшим братом і двома молодшими сестрами у будинку батьків (а.с.57 т.2).

З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , здобутих під час досудового розслідування і приєднаних до матеріалів кримінального провадження, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 за станом здоров`я є фізично здоровим (а.с.54 т.2).

Як повідомив представник Служби у справах дітей Джуринської сільської ради ОСОБА_10 , Службою проведено соціальне інспектування умов проживання ОСОБА_3 і вбачається, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю та батьком, а також молодшими сестрами та старшим братом, навчається, перебуває на утриманні батьків. В будинку не прибрано, він потребує проведення ремонту. Так як у сім`ї проживають ще неповнолітні діти, то сім`я буде взята на облік Служби. На профілактичному обліку у Службі ОСОБА_3 не перебуває, але перебуває з 2017 року на обліку як дитина, яка потрапила у складні життєві обставини, він був постановлений на облік ще Службою у справах дітей Шаргородської РДА і продовжує перебувати на такому обліку. Обвинувачений ОСОБА_4 не перебував та не перебуває на профілактичних обліках у Службі.

Як повідомив представник ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебувають на профілактичному обліку у секторі превенції ВП №2.

Законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_9 , характеризуючи неповнолітнього, суду показала, що ОСОБА_4 , добрий, спокійний, завжди допомагає по господарству. Після вчинення злочину ОСОБА_4 змінився на краще, перестав вживати спиртні напої, займається спортом, навчається, на період літніх канікул наймається на тимчасові заробітки та займається ремонтом автомобілів, так як розуміється в цьому, таким чином заробляє грошові кошти та допомагає в утриманні сім`ї. Вона має вплив на ОСОБА_4 .

Законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_16 суду пояснив, що після вчинення злочину його син виправив свою поведінку, перестав вживати спиртні напої, здобуває освіту у Мазурівському АЦПТО, у період канікул їздить з ним на роботу за межі області та допомагає в утриманні сім`ї. Він та матір мають вплив на сина.

Також, при призначенні покарання обвинуваченим суд приймає до відома досудову доповідь щодо кожного з них, оскільки, відповідно до ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді від 18.05.2021 року, що складена представником органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, вбачається, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю та батьком, а також братом та молодшими сестрами; умови проживання у будинку задовільні. ОСОБА_3 здобуває професійну освіту та навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Мазурівський АЦПТО» за спеціальністю «муляр-штукатур, лицювальник-плиточник». З людьми з антисоціальною поведінкою ОСОБА_3 зв`язків не підтримує, спиртних напоїв не вживає, у вільний від навчання час займається спортом та допомагає сім`ї у роботах по господарству. ОСОБА_3 висловлює наступні плани на майбутнє: закінчити навчання у навчальному закладі, працевлаштуватися, не вчиняти повторно правопорушень. Батьки неповнолітнього офіційно не працевлаштовані, але мають періодичні заробітки, забезпечують ОСОБА_3 всім необхідним одягом, навчальним приладдям, продуктами харчування. Сім`я неповнолітнього ОСОБА_3 не перебуває на обліку сімей, що потрапили у складні життєві обставини. За місцем навчання та місцем проживання ОСОБА_3 характеризується задовільно (а.с.7-9 т.2).

Так, органом пробації встановлено з довідки органу місцевого самоврядування від 12.05.2021 року за №438, що за місцем проживання виконком Джуринської сільської ради охарактеризував ОСОБА_3 задовільно, як особу, яка навчається у Мазурівському АЦПТО, вживає спиртні напої та палить цигарки виховується в сім`ї, яка відноситься до неблагополучних сімей.

Крім того, органом пробації на підставі повідомлення КУ «Центр надання соціальних послуг» Джуринської сільської ради встановлено, що у службі в справах дітей на обліку ОСОБА_3 не перебуває.

До того ж, з досудової доповіді вбачається, за місцем навчання ОСОБА_3 охарактеризований, згідно із характеристикою від 06.05.2021 року, як учень 2 курсу Мазурівського АЦПТО, який за період навчання з 01.09.2019 року зарекомендував себе як недисциплінований учень, що має навчальні досягнення середнього рівня, навчається не в повну міру та потребує постійного контролю, не виявляє зацікавленості до навчання, має добрий загальний розвиток, до виконання громадських доручень ставиться посередньо, часто створює конфліктні ситуації та проявляє агресивність до інших учнів, скромний, добрий, але піддається чужому впливу, схильності до вживання спиртних напоїв немає.

Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації, як низький (а.с.7-9 т.2).

Укладачем досудової доповіді криміногенними факторами, які мають вплив на поведінку ОСОБА_3 і в подальшому можуть негативно впливати на поведінку останнього, визначено наступні: проблеми з контролем поведінки, низька мотивація до навчання, невміння прослідкувати наслідки свої дій, правова необізнаність.

Відповідно до висновку укладача досудової доповіді провідного інспектора Шаргородського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_12 , виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи особистість обвинуваченого, його спосіб життя, та низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі, а також можливе звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
Органом пробації надаються наступні рекомендації щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення неповнолітнім ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а саме: проведення спільних заходів щодо виправлення поведінки неповнолітнього служби у справах дітей, КУ «Центр надання соціальних послуг» та органу пробації; проведення роз`яснювальних бесід виховного характеру про невживання спиртних напоїв та тютюнопаління; батькам неповнолітнього приділяти більше уваги вихованню сина та сприяти в виборі життєвих цінностей, організувати конструктивне проведення вільного часу.

З досудової доповіді від 18.05.2021 року, що складена представником органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, вбачається, що ОСОБА_4 проживає з матір`ю у будинку останньої, та виховується у неповній сім`ї; умови проживання у будинку задовільні. ОСОБА_4 навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Мазурівський АЦПТО» за спеціальністю «тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва». З людьми з антисоціальною поведінкою ОСОБА_4 зв`язків не підтримує, спиртних напоїв не вживає, у вільний від навчання час займається спортом та допомагає матері у роботах по господарству. ОСОБА_4 висловлює наступні плани на майбутнє: закінчити навчання у навчальному закладі, працевлаштуватися, не вчиняти повторно правопорушень. Матір неповнолітнього офіційно не працевлаштована, але має періодичні тимчасові заробітки, забезпечує ОСОБА_4 всім необхідним одягом, навчальним приладдям, продуктами харчування. Сім`я неповнолітнього ОСОБА_4 не перебуває на обліку сімей, що потрапили у складні життєві обставини. За місцем навчання ОСОБА_4 характеризується позитивно, а за місцем проживання задовільно (а.с.2-4 т.2).

Так, органом пробації встановлено з довідки органу місцевого самоврядування від 12.05.2021 року за №437, що за місцем проживання виконком Джуринської сільської ради охарактеризував ОСОБА_4 задовільно, як особу, яка навчається у Мазурівському АЦПТО, задовільно поводить себе в побуті та за місцем проживання, виховується в сім`ї, яка відноситься до категорії неблагополучних сімей.

Крім того, органом пробації на підставі повідомлення КУ «Центр надання соціальних послуг» Джуринської сільської ради встановлено, що у службі в справах дітей на обліку ОСОБА_4 не перебуває.

До того ж, з досудової доповіді вбачається, за місцем навчання ОСОБА_4 охарактеризований, згідно із характеристикою від 06.05.2021 року, як учень Мазурівського АЦПТО, який за період навчання з 01.09.2019 року зарекомендував себе позитивно, має навчальні досягнення середнього рівня, до виконання громадських доручень ставиться добросовісно, спокійний, врівноважений, трудолюбивий, скромний, виважений, має багато друзів, схильності до вживання спиртних напоїв чи наркотиків немає.

Ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації, як низький (а.с.2-4 т.2).

Укладачем досудової доповіді криміногенними факторами, які мають вплив на поведінку ОСОБА_4 і в подальшому можуть негативно впливати на поведінку останнього, визначено наступні: невміння прослідкувати наслідки свої дій, правова необізнаність.

Відповідно до висновку укладача досудової доповіді провідного інспектора Шаргородського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_12 , виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи особистість обвинуваченого, його спосіб життя, та низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі, а також можливе звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
Органом пробації надаються наступні рекомендації щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення неповнолітнім ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, а саме: проведення спільних заходів щодо виправлення поведінки неповнолітнього служби у справах дітей, КУ «Центр надання соціальних послуг» та органу пробації; проведення роз`яснювальних бесід виховного характеру про невживання спиртних напоїв та недопущення в подальшому вчинення правопорушень; сім`ї неповнолітнього сприяти в виборі життєвих цінностей, організувати конструктивне проведення вільного часу.

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_3 суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю матері ОСОБА_17 та батька ОСОБА_7 за його поведінкою та спілкуванням за межами сім`ї, недостатній вплив дорослих членів сім`ї на формування поведінки обвинуваченого.

Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи ОСОБА_3 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_13 , який при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до вимог ст.ст.75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Так, щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуюча покарання обставина, позитивно характеризує його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, хоч вчинений ним злочин і порушує конституційні права потерпілого ОСОБА_13 на вільне володіння своїм майном, але суд враховує висновок органу пробації про прийняте ОСОБА_3 рішення не вчиняти більше кримінальних правопорушень, закінчити навчання, працевлаштуватися, що свідчить про те, що у нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_4 суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю з боку матері ОСОБА_9 за його поведінкою та спілкуванням за межами сім`ї у вільний час, а також недостатній вплив на формування його поведінки і розуміння життєвих цінностей та цілей на майбутнє.

Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думок потерпілого ОСОБА_13 , який при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, та потерпілого ОСОБА_14 , який в заяві до суду зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого та просить останнього суворо не карати, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до вимог ст.ст.75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Також, суд зауважує, що щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуюча покарання обставина, позитивно характеризує особу ОСОБА_4 після вчинення злочинів, та, на переконання суду, хоч вчинені ним злочини і порушують конституційні права потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на вільне володіння своїм майном, але суд враховує висновок органу пробації про прийняте обвинуваченим рішення не вчиняти більше кримінальних правопорушень, закінчити навчання, працевлаштуватися, що свідчить про те, що у нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

При цьому, покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначати за правилами, передбаченими ч.1 ст.70 КК України.

Відтак, суд вважає можливим виправлення обвинувачених в умовах призначення покарання, що не пов`язане із реальним позбавленням волі, а також при призначенні обвинуваченим покарання за ч.2 ст.289 КК України не підлягає застосуванню додаткове покарання у виді конфіскації майна, не дивлячись на наявність у останніх корисливого мотиву при вчиненні злочину, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин, будучи неповнолітніми, а відповідно до ч.2 ст.98 КК України, до неповнолітніх додаткове покарання у виді конфіскації не може бути застосоване.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського НДІСЕ проведено: 28.05.2020 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №3892/20-21 (а.с.47-49 т.2), вартість експертизи становить 326,88 грн. (а.с.50 т.2).

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 326,88 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з ОСОБА_4 , враховуючи, що останній вже досяг повноліття та враховуючи повідомлення останнім про отримання стипендії щомісяця у розмірі приблизно 400 грн., про тимчасові підробітки у період канікул та наявність особистих грошових коштів.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Автомобіль марки ВАЗ 21093 з державним номером НОМЕР_1 та автомагнітолу SP-3215, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.43, 45 т.2) і знаходяться на зберіганні у потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до вирішення кримінальної справи (а.с.44, 46 т.2), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законним володільцям ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідно.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ст.ст.70, 75, 76, 98, 103, 104 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, та засудити його:

- за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років;
- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити до відбування ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази: автомобіль марки ВАЗ 21093 з державним номером НОМЕР_1 повернути володільцю ОСОБА_13 ; автомагнітолу SP-3215 повернути володільцю ОСОБА_14 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського НДІСЕ: 326 (триста двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок за проведення товарознавчої експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1