Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

22 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000328 від 27.03.2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 06 лютого 2014 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 11 років позбавлення волі,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України визначено ОСОБА_6 остаточну міру покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 06 лютого 2014 року у виді 11 років позбавлення волі.
Строк покарання за цим вироком ухвалено обчислювати з моменту його проголошення, тобто, з 29 січня 2021 року.
До набрання цим вироком законної сили ухвалено обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_6 на підставі ст.124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 17 028 грн. 59 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 06 лютого 2014 року у ДУ «Катеринівська виправна колонія (№ 46)», розташованій по вул.Ткача,1 с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, знаходячись у спальному приміщенні відділення соціально-психологічної служби №2 вказаної установи, приблизно о 09 год. 20 хв. 27 березня 2020 року, під час суперечки, яка виникла із ОСОБА_8 на грунті особистих неприязних відносин, умисно - з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, наніс потерпілому не менше 3 ударів металевою пластиною в область голови, чим йому заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті потерпілого, яка настала о 06 год. 30 хв. 28 березня 2020 року.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на незаконність і нобгрунтованість вироку суду першої інстанції, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
На переконання захисника, сторона обвинувачення не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть ОСОБА_8 , не навів переконливих доказів на підтвердження цього і суд першої інстанції у вироку. Вважає, якщо не доведена вина ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, то в такому разі його дії мали кваліфікувати за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.
Просить змінити вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року, визнавши ОСОБА_6 винним за ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхлом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 06 лютого 2014 року у виді 3 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ґрунтується на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів.

До зазначеного обвинуваченим ОСОБА_6 , що його дії носили необережний характер, та він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а останній сам завдав собі вказані тілесні ушкодження, наскочивши на металеву пластину, яку в руках тримав обвинувачений, які були і предметом оцінки судом першої інстанції та розцінені судом як такі, що надані обвинуваченим виключно з метою уникнення відповідальності за вчинене діяння, колегія суддів також ставиться критично та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо необхідності перекваліфікації його дій з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання

Так, необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.128 КК) з об`єктивної сторони характеризується елементами, які є аналогічними елементам об`єктивної сторони умисного тяжкого тілесного ушкодження, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині тяжких тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що покази обвинуваченого ОСОБА_6 спростовуються сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів, які доводять факт саме умисного заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинило смерть останнього.

Як вбачається з вироку суду, допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_6 не визнаючи своєї вини у скоєнні інкримінованого злочину, категорично заперечуючи факт умисного нанесеня тілесних ушкоджень потерпілому, одночасно визнає, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження були завдані останньому саме ним.

При цьому судом першої інстанції враховано, що в ході проведеного із обвинуваченим слідчого експерименту, останній продемонстрував за яких обставин він наніс тілесні ушкодження потерпілому. Зокрема, в ході вказаної слідчої дії ОСОБА_6 повідомив, що 27 березня 2020 року між ним та потепілим дійсно відбувся конфлікт, під час чого обвинувачений наніс за допомогою металевої пластини кілька ударів в область голови ОСОБА_8 , який на той момент лежав на ліжку.

Не залишено без оцінки суду і дані висновку судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_8 №68 від 7 травня 2020 року щодо кількості, локалізації та характеру ушкоджень в ділянці голови потерпілого, що вказує на те, що останні були завдані потерпілому у швидкій послідовності одне за одним, зі значною травмуючою силою, коли потерпілий міг знаходитися, як у вертикальному, так і в горизонтальному (близько до таких) положенні тіла, причому в момент заподіяння цих тілесних ушкоджень положення тіла ОСОБА_8 могло дещо змінюватись, а вказані тілесні ушкодження спричинені внаслідок ударів твердим предметом (характер тілесних ушкоджень, а саме особливості ран, переломів дають можливість вважати, що вони могли виникнути внаслідок травматичних дій металевим твердим предметом із гранями (в даному випадку травмування потерпілого відрізком металевої пластини не виключається) і не могли бути утворені внаслідок падіння тіла людини з висоти власного зросту з подальшим співударом об твердий тупий предмет.

Суд прийшов до правильного висновку, що дані, здобуті під час слідчого експерименту із обвинуваченим, співпадають із висновком судово-медичної експертизи, проведеної відносно ОСОБА_8 , відповідно до якої тілесні ушкодження завдані саме внаслідок кількох ударів, а отримання таких тілесних ушкоджень внаслідок самопадіння виключається.

Судом встановлено, що причиною смерті ОСОБА_8 явилася важка відкрита тупа травма голови, яка супроводжувалася забійними ранами волосистої частини голови зліва, множинним грубим переломом кісток черепа, з ушкодженням твердої мозкової оболонки, частковим роздрібненням та руйнуванням речовини головного мозку, масивними крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що в своєму клінічному перебігу зумовили порушення, а після припинення функцій центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності та дихання.

Як докази доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину судом враховано і наведені у вироку суду показання допитаних свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оцінено і показання потерпілої ОСОБА_12 , якій відомі обставини події зі слів працівників установи, а також дані письмових доказів по кримінальному провадженню.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_8 сам спровокував на конфлікт не свідчать про відсутність у обвинуваченого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

З огляду на викладене, колегія суддів оцінює як непереконливі посилання обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, враховуючи кількість нанесених ударів в особливо життєво важливий орган ділянку голови, їх послідовність та травмуючу силу, характер ушкоджень, використовуючи знаряддя з підвищеними травмуючими властивостями - металеву пластину, обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав чи повинен був і міг їх передбачити, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно суспільно-небезпечні наслідки здоров`ю і життю потерпілого та настання похідного наслідку смерті потерпілого в результаті настання первинного тяжких тілесних ушкоджень.

За наведеного колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України.

Що стосується виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_6 , то на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого умисного злочину проти життя та здоров`я особи, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за злочини проти життя та здоров`я особи, свою вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, негативно характеризується по місцю відбування покарання, стан здоров`я обвинуваченого, який під час перебування в міжобласних лікарнях ознак психічного захворювання не виявив, в медичну частину установи зі скаргами на розлади психіки не звертався, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування, судом визнано обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через м`якість чи суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000328 від 27.03.2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3