справа № 208/6842/17
№ провадження 1-кп/208/9/21
УХВАЛА
Іменем України

23 лютого 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області в межах кримінального провадження № 0002185, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 121 КК України, клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду місті Дніпродзержинська знаходиться кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0002185, згідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.121 КК України.

Під час судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, термін дії якого спливає 03.03.2021 р.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначено на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, та на час розгляду клопотання не зникли і не змінилися. Враховуючи характеризуючи данні на обвинуваченого ОСОБА_5 , обгрунтованість обвинувачення висунутого у скоєнні кримінальних правопорушень в яких останній обвинувачується, наявність незнятої та непогашеної судимості, тримання під вартою, є єдиним запобіжним заходом який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та нівелює заявлені ризики.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо задоволення заявленого клопотання, та продовження тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не погоджується із клопотанням, так як ризики враховані при обранні запобіжного заходу зменшилися, так як допитані потерпіла, свідки, досліджені докази, а тому враховуючи наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, сім`ю, дитини, вважає можливим зміну обраного запобіжного заходу на домашній арешт.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом враховується приписи ч. 1 ст. 183, ч. 2 ст. 177 КПК України, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, згідно до ст. 177 КПК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлені ризики п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховуючи всі доводи сторони обвинувачення, матеріали кримінального провадження у їх сукупності є доведеними.

Таким чином, для забезпечення уникнення та зменшення ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав того, що обвинувачений є особою, яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст185, ч.2 ст.121 КК України, їх тяжкість, будучи особою раніше судимою, який не має постійного місця роботи та доходу є обґрунтованим.

Заявлений стороною захисту факт наявності у обвинуваченого сім`ї, дитини, не нівелюють заявлені ризики, а тому з метою досягнення балансу між суспільним інтересом у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, особи обвинуваченого, доцільним обрання саме зазначеного виду запобіжного заходу, що узгоджується із правовою позицією викладеною у рішенні ЄСПЛ по справі «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ».

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини). У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_5 злочину нетяжкого та тяжкого злочину, та на даній стадії судового розгляду суд не має повноважень давати оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості, з врахуванням тривання судового розгляду. Крім того, суд бере до уваги чисельність фактів притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, тобто останній не дотримується норм суспільної моралі та загальноприйнятих правил поведінки у соціумі, а отже може вчинити новий злочин.

Проаналізувавши доводи, наведені стороною обвинувачення та стороною захисту, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінального правопорушення, які інкриміновані ОСОБА_5 , з врахуванням характеризуючих даних на особу обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого та захисника на наявність стійких соціальних зв`язків, наміру знайти місце праці і відшкодування шкоди потерпілим, відсутність намірів переховування від суду та незаконного впливу на свідків, не нівелює незняті та непогашені судимості ОСОБА_5 , його соціальну характеристику, та не є достатніми для спростування встановлених ризиків. Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що раніше обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому строк тримання під вартою обвинуваченого має бути продовжений, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинуваченого на свободу. Від цього підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

Керуючись викладеним та ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 331 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжив строк тримання ОСОБА_5 під вартою до 22 квітня 2021 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу про продовження терміну тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1