Справа № 357/2234/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 від 08.02.2021 року, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кути, Маньківського району, Черкаської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

В 2016 році в невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_3 , який перебував за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , виник умисел, спрямований на пособництво у виготовленні підробленого документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права, з метою використання його іншою особою, а саме посвідчення водія на власне ім`я з наданням права керування транспортними засобами категорії «А1, А, В, С, ВE».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення на право керування транспортними засобами, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання, що за вищевказаною адресою, через невстановлений досудовим розслідуванням сайт інтернет мережі, відшукав невстановлену особу, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, яка за грошову винагороду обіцяла йому виготовити завідомо підроблене посвідчення водія.
З метою досягнення обумовленої домовленості, ОСОБА_3 , через інтернет мережу надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої фотознімки та свої анкетні дані, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 16.12.2016.
В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, за допомогою невстановленої служби доставки, передала ОСОБА_3 підроблений офіційний документ, який не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, та виготовлений не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 16.12.2016 року на ім`я ОСОБА_3 , з наданням права керування транспортними засобами категорії «А1, А, В, С, ВE» для його особистих потреб, за що останній сплатив грошові кошти в сумі 5000 гривень.
07 лютого 2021 року приблизно о 17 годині 55 хвилин ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Opel Astra», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі М-05 на 79 км., Білоцерківського району, де був зупинений екіпажем поліції «ВРПП-308» Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, у зв`язку із порушенням правил дорожнього руху.
У подальшому, на вимогу поліцейських пред`явити для перевірки документи, а саме посвідчення водія, ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документу, надав завідомо підроблений документ, а саме - посвідчення водія на власне ім`я серії НОМЕР_1 від 16.12.2016 року, бланк якого не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, та виготовлений не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, яке придбав у невстановлений слідством час, у невстановленої слідством особи, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, за грошові кошти у сумі 5000 гривень, таким чином використавши завідомо підроблений документ.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що йому було потрібне посвідчення водія певної категорії, і він у 2016 році, через мережу інтернет замовив таке посвідчення. Після чого, через мережу інтернет надіслав свої фото та анкетні дані, які були необхідні для виготовлення посвідчення водія. В подальшому, через службу доставки, він отримав посвідчення водія, за що сплатив 5000 грн. Назву сайту та службу доставки не пам`ятає, оскільки вже пройшов тривалий час. Під час зупинки працівниками поліції та вимоги пред`явити документи, він пред`явив вказане підроблене посвідчення водія.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченої та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої й стосуються процесуальних витрат та речових доказів. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Враховуючи викладене, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права з метою використання його іншою особою та використання завідомо підробленого документу, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» ( рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних проступків, конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працює.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.
Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкціями статей обвинувачення, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.
Оскільки, обвинувачений працює, має джерело доходів, запевнив, що в змозі сплатити штраф, у разі його призначення судом, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, може бути застосований такий вид покарання як штраф, в межах санкцій, статтей обвинувачення.
Призначаючи ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, суд дійшов висновку про необхідність застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
На думку суду, призначене покарання у виді штрафу в межах санкцій, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та вихзначення остоточного покарання, відповідно до ст. 70 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових правопорушень і не буде становити особистий надмірний тягар для особи та перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинамивчиненого і особою винного.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 653, 80 грн.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання за:
- ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень;
- ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 653 ( шістсот п`ятдесят три ) грн. 80 коп.
Речовий доказ бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , що знаходиться у спецпакеті експертної служби № 5243476 та переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Білоцерківськго РУП - знищити.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1