Справа № 464/5267/20
пр.№ 1-кп/464/121/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.05.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/5267/20, внесене 10.07.20. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001147, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою 9 класів, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працює, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

учасник провадження потерпілий ОСОБА_5

з участю сторін провадження та його учасника, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 30 червня 2020 року о 22.30 год. біля будинку № 43 на пр.Ч.Калини в м.Львові, за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою протиправоного збагачення, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим не усвідомлював вчинення відносно себе злочину, та переконавшись, що за їх діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрали з кишені штанів потерпілого мобільний телефон «Самсунг J6+» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 4500 грн. із встановленою карткою пам`яті «Кінгстон» 32 Гб вартістю 189 грн, банківську карту банку «Монобанк» № НОМЕР_3 , видану на ім`я потерпілого, та грошові кошти в сумі 450 грн., а всього майна потерпілого на загальну суму 5139 грн., чим заподіяли ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, він же 01 липня 2020 року у період часу з 00.07 до 02.07 год. за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, умисно, з корисливих мотивів, маючи вільний доступ до банківської картки банку «Монобанк» № НОМЕР_3 , яка належить потерпілому ОСОБА_5 , та маючи єдиний умисел на заволодіння коштами з вказаної картки, знаючи, що на ній встановлений без кодовий розрахунок, повторно таємно викрали шляхом здійснення оплати за товар та речі з зазначеного карткового рахунку грошові кошти в загальній сумі 1369,40 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, за наступних обставин. Так, 01.07.20. о 0.07 год. ОСОБА_3 із встановленою досудовим розслідуванням особою, за попередньою змовою групою осіб між собою, у приміщенні магазину АЗС «ОККО» № ЛВ63 на пр.Ч.Калини,35А в м.Львові оплатили продукцію на загальну суму 565 грн. У подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, того ж дня о 0.39 год. він же із встановленою досудовим розслідуванням особою, за попередньою змовою групою осіб між собою, у приміщенні магазину АЗС «ОККО» № ЛВ90 на пр.Ч.Калини,34А в м.Львові оплатили продукцію на загальну суму 259 грн. та там же з 02.04 по 02.06 год. на загальну суму 545,40 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, повторно.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що у зв`язку із притягненням у минулому до кримінальної відповідальності офіційно працевлаштуватись не може, підробляє на життя окремими заробітками у будівельному магазині, де отримує до 3000 грн. в місяць. За відсутності коштів йому допомагають батьки, з якими проживає. 30.06.20. дійсно із знайомим ОСОБА_6 побачили потерпілого, який перебував у нетверезому стані, як і вони, тому вирішили викрасти майно останнього. В обвинувальному акті усе правильно зазначено щодо кількості і вартості викраденого. До сьогодньо потерпілому нічого не відшкодував за відсутності коштів. Однак щиро розкаюється у вчиненному, неодноразово просив у потерпілого пробачення, запевняє, що відшкодує все, як тільки заробить гроші, просить суд суворо не карати, т.я. усвідомив вчинене і запевняє, що подібного не вчинить.

З огляду на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримнованого злочину визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, про що ствердив і потерпілий у суді, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненного ним злочину, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно із ст.12 КК України, є нетяжким і проти власності, його епізодність; особу обвинуваченого, який судимості не має, є працездатною особою, не працює та не займається суспільно корисною працею, його молодий вік, є неодруженим, не має на утриманні осіб, проте проживає з батьками, має постійне місце реєстрації і проживання та соціальні зв`язки; відсутність хронічних захворювань; під наглядом в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває; щиро розкаюється у вчиненому, про що зазначено в обвинувальному акті і встановлено судом, як і активне сприяння розкриттю злочину, та вибачається за скоєне, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, про що зазначено стороною овбинувачення; невідшкодування потерпілому заподіяної шкоди та висновок досудової доповіді, за наслідками якого ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оціюються як середні, - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії - ч.2 ст.185 КК України обмеження на строк два роки (з урахуванням вимог ст.61 КК України), адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в максимально наближених межах покарання та санкції статті.

Підстав для призначення ОСОБА_3 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить. Саме такий вид покарання, який полягає в триманні особи в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці, та його розмір з урахуванням епізодності злочину, кількості і вартості викраденого, значимості такого для суспільства і бездоганної поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження ним нових злочинів.

Проте, за умовами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні у виді, зокрема, обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому з урахуванням особи винного, який усвідомив свою провину, неодноразово просив і просить вибачення у потерпілого та щиро кається, думку потерпілого, який пробачає обвинуваченого та просить не карати останнього суворого, відсутність претензій до обвинуваченого з урахуванням довіри останньому про добровільне відшкодування у майбутньому за наявності коштів вартості викраденого, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в максимальному його розмірі, визначеному ч.4 ст.75 КК України, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості злочину та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

У кримінальному провадженні відсутні процесуальні витрати та заходи забезпечення кримінального провадження (арешт не накладався, запобіжний захід не застосовувався); цивільний позов не заявлено.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України два компакт-диски із записами з торгових залів АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (постанови про визнання речовими доказами Сихівського ВП ГУ НП у Львівській обалсті від 17.07.20.), що зберігаються при матеріалах кримінального провадження, слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.
Речові докази - два компакт-диски із записами з торгових залів АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (постанови про визнання речовими доказами Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 17.07.20.), що зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1