Справа № 760/4463/21
Провадження № 1-кс/760/1507/21
У Х В АЛ А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду в м.Києві скаргу ОСОБА_3

на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінальних правопорушень, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінальних правопорушень.

Скарга обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 було подано на ім`я керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України заяву від 19.02.2021, вих. №4255/19, про вчинення ТОВ «Київліфт» кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 212-1, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України, яка була зареєстрована уповноваженими службовими особами Національного антикорупційного бюро України за вх.ЗГ №В-2263, що, зокрема, підтверджується відповідною відміткою на копії заяви про вчинення кримінальних правопорушень.

Скаржник вказує, що всупереч вимогам ст. 214 КПК України відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

Враховуючи вищенаведене та посилаючись на стст.7, 9, 55, 56, 214, 303-307 КПК України, скаржник по суті просить слідчого суддю зобов`язати керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України:

- внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 від 19.02.2021, вих. №4255/19, про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 212-1, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України;

- надати ОСОБА_3 належним чином завірені витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань та пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні, що відповідають зазначеним кваліфікаціям вчиненого злочину ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 212-1, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396, ч.1 ст. 111, ст.. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України;

- повідомити суд про виконання ухвали слідчого судді;

- зазначити в резолютивній частині ухвали вказані ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінальних правопорушень статті, а саме: ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 212-1, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, у поданій скарзі просив проводити судове засідання за його відсутності.

До слідчого судді надійшли пояснення представника Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , в яких зазначено, що в поданій ОСОБА_3 заяві від 19.02.2021, вих. №4255/19, про вчинення кримінальних правопорушень не наведено об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення корупційного кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України, у зв`язку з чим заяву скеровано листом за вих.№11-192/5975 від 23.02.2021 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, про що заявника повідомлено. З огляду на викладене, представник Національного антикорупційного бюро України просив в задоволенні скарги відмовити повністю та розглянути справу без його участі за наявними письмовими поясненнями.

Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї копії документів, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Виходячи з п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 до керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України було подано заяву від 19.02.2021, вих. №4255/19, про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 212-1, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України, вчинених, на його думку, ТОВ «Київліфт», яка була зареєстрована уповноваженими службовими особами Національного антикорупційного бюро України за вх.ЗГ №В-2263. Однак, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.

При дослідженні матеріалів скарги, у тому числі копії заяви ОСОБА_3 про вчинені кримінальні правопорушення, слідчим суддею встановлено, що твердження скаржника про вчинення ТОВ «Київліфт» кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 212-1, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України, зводяться до наступного.

Як вказує ОСОБА_3 , приблизно 2,5 років підряд у всіх пасажирських ліфтах м. Києва, якими облаштовані житлові будинки, незаконно розміщують рекламну продукцію рекламні агентства, в тому числі ТОВ «Київ-Медіа» і ТОВ «Сітіліфт», з приводу чого ОСОБА_3 неодноразово звертався до ТОВ «Київліфт», які належним чином не реагували, однак, надають незаконне право вказаним рекламним агентствам розміщувати у ліфтах м.Києва їх незаконну рекламу. ТОВ «Київліфт» не звертали уваги на те, що дана діяльність вимагає належної реєстрації та сплати податків на отриманий прибуток, що доводить факт сумісної неправомірної діяльності, направленої на отримання незаконного прибутку. Крім того, скаржник вказав, що через гострі краї каркасу згаданої рекламної конструкції він отримав збиток - розірвав сорочку вартістю 850 грн. Так, зважаючи на те, що ТОВ «Київліфт», не уклавши договори на розміщення в ліфтах м. Києва рекламної продукції від ТОВ «Київ-Медіа» і ТОВ «Сітіліфт», які не зареєстровані у встановлений законом спосіб, є активним подільником у протиправних діях даних рекламних агентств, а оскільки вищевказані товариства не сплачують податки на сотні мільйонів гривень на рік, а також не сплачують податки і відрахування по встановленим фондам щодо своїх робітників, які вони також не реєструють, оплачують заробітну плату в конвертах, що, на думку ОСОБА_3 , свідчить про вчинення ТОВ «Київліфт» кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212, ч.2 ст. 212-1, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396, ч.1 ст. 111, ст.. 170, ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що діями ТОВ «Київліфт» йому було заподіяно матеріальну шкоду на суму 800 000 грн., а моральної ще на 200 000 грн., разом на 1 000 000 грн.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи з ч.2 ст.214, ч.1 ст.219 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення стст.214, 219 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, п.1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень законодавства України реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Вищезазначене повністю узгоджується із ст.2 КПК України, згідно з якою завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб, зокрема, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Аналогічна по суті позиція викладена в Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01.07.2013, ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в справі № 991/9397/20, провадження №11-сс/991/965/20, згідно з якою внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення прав та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це вже є іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Крім того, слідчий суддя також ураховує, що в Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 чітко зазначено, що КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Та передусім у даному випадку слідчий суддя зобов`язаний дотримуватися такої конституційної основної засади судочинства (загальної засади кримінального провадження) як диспозитивність, що, серед іншого, передбачає свободу сторін в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України), зокрема, в обов`язку скаржника довести слідчому судді обґрунтованість своєї скарги.

Крім того, виходячи з п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні, який здійснюється, серед іншого, шляхом прийняття рішень за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність в порядку, передбаченому главою 26 КПК України.

Проте ні в скарзі, ні у доданій до скарги копії заяви ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 19.02.2021, вих. №4255/19, взагалі відсутні не тільки будь-які об`єктивні дані, що дійсно свідчать про наявність ознак злочинів, вчинених ТОВ «Київліфт», але, передусім, дані, що підтверджують реальність конкретної події злочинів, передбачених ч.2 ст. 212 КК України - ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), вчинене за попередньою змовою групою осіб, або якщо це призвело до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у великих розмірах; ч.2 ст.212-1 КК України - ухилення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, вчинене за попередньою змовою групою осіб, або якщо це призвело до фактичного ненадходження до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування коштів у великих розмірах; ч.2 ст. 256 КК України - сприяння учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності; ч.1 ст.396 КК України - заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину; ч.1 ст. 111 КК України - державна зрада, ст. 170 КК України - перешкоджання законній діяльності професійних спілок, політичних партій, громадських організацій. Зокрема, не зазначено, на якій підставі ОСОБА_3 взагалі дійшов висновку, що саме ТОВ «Київліфт» надає право вказаним в заяві рекламним агентствам розміщувати у ліфтах м.Києва їх рекламу і чому це незаконно, що саме ТОВ «Київліфт» ухиляється від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та в чому конкретно полягає таке ухиляння та на яку суму; в чому полягало заздалегідь не обіцяне приховування ТОВ «Київліфт» тяжкого чи особливо тяжкого злочину, якого саме і кому; в чому полягало сприяння ТОВ «Київліфт» учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності і, власне, кого ОСОБА_3 вважає такими учасниками злочинних організацій; не визначено в чому полягає державна зрада ТОВ «Київліфт», а саме чи то в переході на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, чи то у шпигунстві, чи в наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України і на користь якої саме іноземної держави, іноземної організації або їх представників; в чому полягав умисел ТОВ «Київліфт» на перешкоджання законній діяльності професійних спілок, політичних партій, громадських організацій або їх органів тощо. Крім того, не вказано, коли саме відбулися події всіх цих, на думку ОСОБА_3 , злочинів, і до яких з них слід застосовувати ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 27 КК України, в чому конкретно полягали замах на кримінальні правопорушення та пособництво у їх вчиненні тощо. При цьому, виходячи із загальнодоступних відомостей, видами діяльності ТОВ «Київліфт» є виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування (основний), виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення, встановлення та монтаж машин і устаткування тощо.

Також не підтвердженими будь-якими відомостями, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, є суперечливі твердження ОСОБА_3 про суму завданих злочинами збитків, яка становить чи то 850 грн., чи то 1 000 000 грн., і яким чином розірвана сорочка ОСОБА_3 пов`язана із ухиленням ТОВ «Київліфт» від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), сприянням учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності, державною зрадою тощо.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя вважає необґрунтованим твердження ОСОБА_3 , що в заяві про вчинені кримінальні правопорушення від 19.02.2021, вих. №4255/19, ним було вказано всі елементи вчиненого злочину: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, а також всі ознаки вчиненого злочину: час, місце, спосіб, ПІП особи, місце її роботи і посаду, короткі обставини злочину, оскільки це не відповідає встановленим фактичним обставинам, зокрема, ОСОБА_3 у вищезазначеній заяві взагалі не вказано жодної фізичної особи, а виходячи з чинного законодавства України за наведеними ОСОБА_3 статтями КК України застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру взагалі неможливо.

Слідчий суддя враховує також відповідну судову практику. Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (зокрема, справа "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom), справа "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom).

Крім того, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Також ухвалами колегій суддів судів апеляційної інстанції підтверджено обґрунтованість рішень слідчих суддів щодо відмов у задоволенні скарг на бездіяльність уповноважених службових осіб, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами про вчинення кримінальних правопорушень, у разі встановлення слідчими суддями відсутності ознак заявлених правопорушень, зокрема, від 18.01.2021 (справа №759/6624/20, провадження №11-сс/824/1109/2021), від 29.01.2021 (справа № 991/297/21, провадження № 11-сс/991/116/21), від 02.02.2021 (справа № 991/106/21, провадження №11-сс/991/85/21), від 15.03.2021 (справа № 760/1710/21).

Слідчий суддя також враховує судову практику щодо розгляду скарг ОСОБА_3 , зокрема ухвалу колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16.06.2020 (справа № 991/3308/20, провадження №11-сс/991/486/20), в якій встановлено, що з матеріалів скарги вбачається, що за номером 0000162 об`єднано близько 250 кримінальних проваджень, розпочатих прокуратурою м. Києва за заявами ОСОБА_3 . Однак посилань на конкретні обставини таких злочинів ці заяви не містять. Такі обставини дають підстави для висновку, що ОСОБА_3 усвідомлює абстрактний характер звернень до правоохоронних органів з приводу вчинення злочинів різними посадовими особами та використовує правоохоронну та судову системи держави для виконання невластивих їм функцій. У даному кримінальному провадженні навіть сам по собі зміст заяви про кримінальне правопорушення дає достатні підстави колегії суду зробити висновок про відсутність події отримання посадовими особами прокуратури неправомірної вигоди від ОСОБА_3 або її вимагання чи зловживання службовим становищем, оскільки заява не містить конкретних обставин таких правопорушень, а посилання в ній на вимагання хабаря за допит особи в якості потерпілого, а не свідка позбавлене здорового глузду.

Слідчим суддею також встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 05.11.2020, справа № 760/22631/20, провадження № 1-кс/760/7232/20, вже було частково задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 від 13.10.2020, вих. №4007/13, про вчинення кримінальних правопорушень, зареєстрованою за вх.№В-15909, в якій ОСОБА_3 вже викладалися відомості про незаконну, на його думку, діяльність ТОВ «Київ-Медіа» і ТОВ «Сітіліфт», пошкоджений через їх рекламні стенди одяг скаржника та спричинену цими товариствами шкоду ОСОБА_3 розмірі 3 200 000 грн. Ухвала оскарженню не підлягала та набрала законної сили.

При цьому, слідчий суддя виходить з того, що згідно з стст.1, 8, Конституції України Україна є правова держава, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Невід`ємною складовою принципу верховенства права є широко застосовуваний Європейським судом з прав людини принцип правової визначеності, з якого, серед іншого, випливає вимога неможливості скасування остаточного судового рішення. В основі правової визначеності лежить відоме з римського права положення res judicata, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися до безмежності (рішення Європейського судом з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України»).
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Христов проти України», Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії"). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає, що постановлення судового рішення за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 та зобов`язання уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України повторно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, рішення щодо внесення яких до ЄРДР вже було ухвалено слідчим суддею, за умови наявності остаточної ухвали слідчого судді у справі № 760/22631/20, провадження № 1-кс/760/7232/20, є таким, що порушить вищезазначений принцип.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 19.02.2021, вих.№4255/19, про вчинення кримінальних правопорушень, відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись стст. 19, 126, 129 Конституції України, ст.2 КК України, стст. 2, 214, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 19.02.2021, вих.№4255/19, про вчинення кримінальних правопорушень, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1