Провадження №1-кп/748/37/21
Єдиний унікальний № 748/638/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2021 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області
у складі:
головуючої - судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кустин, Рівненського району, Рівненської області, не одруженого, не працюючого, із повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Ємільчине, Ємільчинського району, Житомирської області, не одруженого, із професійно-технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,
обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника обвинувачених - адвокат ОСОБА_6 ,
потерпілий - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст. 1 Закону України " Про оборону України" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

14.01.2015 року Президентом України видано Указ "Про часткову мобілізацію" №15/2015, затверджений Законом №113-VIII від 15.01.2015 року, у зв`язку з чим почав діяти особливий період.

Солдат строкової служба ОСОБА_3 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.11.2019 № 243 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду оператора-електрика військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 .

Солдат строкової служби ОСОБА_4 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2020 № 12 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду старшого оператора-електрика гвинтівкового артилерійського полігону.

На 09 лютого 2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2020 №25-HP солдата військової служби за контрактом ОСОБА_7 призначено начальником патруля військового стрільбища у складі добового наряду, а солдатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 призначено в якості патрульних.

Відповідно до ст.ст. 30, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальник відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, у зв`язку з чим начальник патруля ОСОБА_7 за своїм службовим становищем 09 лютого 2020 року був начальником для патрульних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Виконуючи обов`язки начальника патруля, ОСОБА_7 , перебуваючи у черговому приміщенні на в`їзді до військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_3 близько 19 години 20 хвилин 09 лютого 2020 року виявив ознаки алкогольного сп`яніння патрульних добового наряду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з приводу чого, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, зробив останнім зауваження та зажадав пояснень.

Реагуючи на зауваження військового начальника ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, в порушення вимог ст.ст. 6, 9, 11, 16, 28, 30, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи у черговому приміщенні на в`їзді до військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_3 близько 19 години 20 хвилин, 09 лютого 2020 року, з мотивів раптово виниклої неприязні до ОСОБА_7 , будучи невдоволеним зауваженнями з приводу несення служби наніс кулаком правої руки два удари в ділянку обличчя ОСОБА_7 .. А солдат ОСОБА_4 , який також перебував в цей час у черговому приміщенні, реагуючи на зауваження військового начальника ОСОБА_7 , спостерігав за діями солдата ОСОБА_3 , який з мотивів раптово виниклої неприязні до ОСОБА_7 , наніс кулаком правої руки два удари в ділянку обличчя ОСОБА_7 .

Надалі, до протиправної діяльності ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 6, 9, 11, 16, 28, 30, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, приєднався солдат ОСОБА_4 , бо був невдоволеним зауваженнями ОСОБА_7 з приводу несення служби.

Так, солдат ОСОБА_4 та солдат ОСОБА_3 , діючи спільно, будучи об`єднані спільним умислом, діючи групою осіб без попередньої змови між собою, під натиском власної ваги звалили солдата ОСОБА_7 з ніг та спільно нанесли не менше двох ударів правою ногою в ділянку голови солдата ОСОБА_7 .

В результаті спільних дій, спрямованих на умисне протиправне спричинення тілесних ушкоджень, патрульні добового наряду військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_4 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи спільно, групою осіб, вчинили насильство щодо начальника - солдата ОСОБА_7 , у зв`язку з виконанням останнім обов`язків військової служби, а саме, заподіяли останньому тілесні ушкодження у виді синців та саден обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України не визнав, від дачі показів відмовився, скориставшись ст.63 Конституції України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України не визнав та показав, що 09.02.2020 він разом з обвинуваченим ОСОБА_8 перебували у добовому наряді в якості патрульних. Також перебував у наряді потерпілий ОСОБА_9 , який був призначений начальником патруля, і вони були йому підпорядковані, тобто, він був їх прямим начальником. Перебуваючи у добовому наряді, в порушення вимог Статуту, він, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які теж перебували з ними в наряді в якості патрульних, приблизно із 17.00 год. і до 19.00 год. вживали алкогольні напої, за що, в подальшому понесли відповідальність. Приблизно о 19.00 год. зателефонував до них потерпілий ОСОБА_9 і сказав прийти на контрольно-пропускний пункт (КПП). До ОСОБА_12 прийшли він, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Коли вони зайшли до чергового приміщення, ОСОБА_9 сидів на ліжку та одразу почав на них сваритися із-за того, що вони перебували у стані алкогольного сп"яніння. Вони погодилися з тим, що вживши алкогольні напої, вони вчинили неправильно. Потім, він, ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 вийшли із приміщення, покурити. Коли стояли та курили, потерпілий оступився і впав на спину, а потім почав тікати. Після цього, він та ОСОБА_8 повернулися до чергового приміщення, розбудили ОСОБА_10 , який одразу заснув коли вони зайшли до чергового приміщення і нічого не бачив, та всі разом пішли до казарми. Через деякий час приїхав ОСОБА_13 (заступник командира з морально-психологічного забезпечення), і їх відвезли до військової служби правопорядку.

Не дивлячись на заперечення своєї вини обвинуваченими, їх вина у інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними та перевіреними у суді наступними доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 09.02.2020 його було призначено начальником патруля, а в якості патрульних призначено ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ще одного військовослужбовця, прізвище якого він не пам`ятає. Патрульні повинні були контролювати територію, а він, як їх начальник, повинен був контролювати їх дії. Близько 18-00 чи 18-30 год. через телефонний зв`язок він викликав до чергового приміщення патрульних ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Але прийшли ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Вони були в стані алкогольного сп`яніння, тому він зробив їм зауваження. Це не сподобалося ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Тому ОСОБА_8 ударив його два рази кулаком по щоці коли він сидів на ліжку. ОСОБА_14 в цей час спостерігав за обвинуваченим ОСОБА_8 . Після таких дій ОСОБА_8 , він вийшов з чергового приміщення. За ним вийшов ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , які повалили його на землю біля чергового приміщення та почали бити ногою взутою в берці в область голови. Нанесли 2-3 удари. Задорожний з чергового приміщення не виходив. Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_14 схопили його під руки та потягнули до лісу, де також нанесли кілька ударів, але про це він на слідчому експерименті не говорив. Після того як йому вдалося вирватися від обвинувачених та втекти, він зателефонував помічнику чергового та повідомив про даний випадок. Після чого залишився чекати на приїзд майора ОСОБА_13 . Через деякий час прибув майор ОСОБА_13 з працівниками ОСОБА_15 , з якими він поїхав до відділу служби правопорядку. Також до ОСОБА_15 було доставлено обвинувачених, які просили у нього вибачення. Оскільки у нього був розсічений підбородок, губа, були садна на лобі, він звернувся до медичної частини за медичною допомогою. Стверджує, що удари ногою наносили ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , крім них нікого не було.

Окрім показань потерпілого, не вірити яким у суду підстав не має, заподіяння обвинуваченими потерпілому тілесних ушкоджень об`єктивно підтверджується наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_16 заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення, який підтвердив, що 09.02.2020 у вечірній час йому зателефонував помічник чергового та повідомив про побиття чергового Костилева патрульними, які перебували в нетверезому стані. Для з`ясування обставин, він, підполковник ОСОБА_17 , та працівники ВСП прибули на місце події до чергового приміщення, де зустріли чергового ОСОБА_9 , який ховався від патрульних. У нього була розбита губа, садно на лобі та червона щока. Костилев повідомив, що його побили військовослужбовці зі складу наряду після того, як він зробив їм зауваження про перебування в нетверезому стані та зазначив, що дані військовослужбовці перебувають в казармі військового стрільбища. В казармі вони виявили патрульних ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які знаходилися в стані сильного алкогольного сп`яніння. Дані особи були зняті з нарядку та доставлені до відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проведеним медичним оглядом на стан алкогольного сп`яніння було зафіксовано факт перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння, а у потерпілого ОСОБА_9 не встановлено алкогольне сп`яніння. Костилев у той день залишився у медроті, де були зафіксовані у нього тілесні ушкодження. З метою встановлення умов та причин вживання солдатами ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 алкогольних напоїв та отримання солдатом ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 09.02.2020 було проведено ним службове рослідування, за результатами якого складено Акт. За наслідками розгляду Акту, на солдатів ОСОБА_8 та ОСОБА_14 накладено дисциплінарне стягнення у виді «суворої догани», а щодо нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, необхідні документи були направлені до військової прокуратури Чернігівського гарнізону. Щодо характеристики потерпілого ОСОБА_9 може сказати, що він спокійний, а щодо обвинувачених нічого негативного сказати не може.

Свідок ОСОБА_18 - заступник командира навчального батальйону морально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в судовому засіданні пояснив, що 09.02.2020 він перебував у наряді. Вечером зателефонував на мобільний телефон потерпілий ОСОБА_9 та повідомив, що його побили два військовослужбовці, які перебувають з ним в наряді, а також повідомив, що наряд перебуває в нетверезому стані. Про дану подію він повідомив ОСОБА_13 , який виїхав на об"єкт полігону для перевірки вказаного факту.

Свідок ОСОБА_19 начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 , в судовому засіданні пояснив, що 10.02.2020 під час загального шикування, командиром було повідомлено про факт вживання алкогольних напоїв під час наряду та про побиття ОСОБА_9 . Після шикування ним був оглянутий ОСОБА_9 , у якого були видимі садна на верхній губі, на лобі, скаржився, що болить губа. Йому було запропоновано лікування у госпіталі, але він відмовився. Костилев повідомив, що його побили два військовослужбовці.

Вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємого їм злочину в сукупності з показаннями потерпілого, свідків підтверджується також іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, даними Книги обліку хворих, які знаходяться на амбулаторному лікуванні в/ч НОМЕР_2 від 09.08.2019, де під №274 за 09.02.2020 зазначено діагноз ОСОБА_7 : садна верхної губи, підборіддя, лобної частини ( а.п.125-126).

Даними висновку експерта №110 за наслідками проведення судово-медичної експертизи від 17.02.2020 ( а.п.138-140), згідно якої, у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден обличчя, як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності і по давності утворення можуть відповідати даті 09.02.2020.

Експерт зазначає, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні ознаки яких не визначались, в тому числі і від спрямованих на потерпілого ударів руками та ногами сторонніх осіб. Виходячи з кількості зовнішніх тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , їх характеру та розташування, він міг піддаватися впливу не менше 4 (чотирьох) травмуючи дій.

Можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту, в тому числі і при попередньому наданні тілу прискорення виключається.

Актами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу № 37, №38 та результатами тесту на алкоголь підтверджується факт перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 09.02.2020 у стані алкогольного сп`яніння ( а.п.119-121).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №180 від 28.08.2019, ОСОБА_7 проходить військову службу за контрактом, укладеним на три роки, з 28 серпня 2019 року, на посаді діловода штабу навчального батальону (а.п.122).
Згідно витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 №243 від 14.11.2019 та №12 від 17.01.2020, солдат строкової служби ОСОБА_3 та солдат строкової служби ОСОБА_4 проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_3 з 14 листопада 2019 року на посаді оператора-електрика військового стрільбища, а ОСОБА_4 з 17 січня 2020 року на посаді старшого оператора-електрика гвинтівкового артилерійського полігону ( а.п.123-124).
Витягом з наказу №25-НР від 07.02.2020 підтверджується призначення в добовий наряд на 09.02.2020 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_7 начальником патруля військового стрільбища, а з ним 4 військовослужбовця стровової служби ( а.п.134).
Даними Журналу несення чергування черговим військової частини НОМЕР_1 підтверджується факт перебування ОСОБА_7 09.02.2020 на чергуванні ( а.п.127-128).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2020 року № 46 «Про призначення службового розслідування по факту дій, що мають ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст.405 КК України» майору ОСОБА_16 доручено провести службове розслідування по факту нанесення тілесних ушкоджень військовослужбовцю військової служби за контрактом ОСОБА_7 . Дане службове розслідування призначено з метою виявлення причин та умов, що сприяли правопорушенню, а також встановлення винних (а.п.141).
За результатами проведення службового розслідування, майором ОСОБА_16 складено Акт ( а.п.142-149), яким встановлено, що солдати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 дійсно перебували 09.02.2020 у добовому наряді патрульними та підпорядковувалися солдату ОСОБА_7 , який був призначений черговим, і відповідно до ст.31 Статуту внутрішньої служби ЗС України, був прямим начальником для цих військовослужбовців.
Рослідуванням також встановлено, що солдати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 під час виконання обов`язків патрульних по військовому стрільбищу військової частини НОМЕР_1 порушили військову дисципліну, а саме, вимоги ст.11,12,13,16,17,21,22,30,291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4,5 Дисциплінарного статту Збройних Сил України, та що в їх діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП (знаходження на території військової частини в нетверезому стані), а також, що в діях солдатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України (погроза або насильство щодо начальника, вчинені в умовах особливого періоду).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №49 від 18.02.2020, за результатами службового розслідування, на солдатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана», а для надання їх діям правової оцінки правопорушення, що має ознаки кримінального правопорушення (нанесення тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_7 ) вирішено про направлення необхідних документів до військової прокуратури Чернігівського гарнізону ( а.п.150-156).
З доводами захисника про те, що Акт службового розслідування є неналежним доказом, суд не може погодитися, оскільки даний документ отриманий у процесуальний спосіб, ніким не оскаржений, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом і покладає в основу вироку.
Під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 , який був досліджений в судовому засіданні, він на місці показав як ОСОБА_8 наніс йому два удари кулаком в область обличчя в черговому приміщені, та два удари кулаком в обличчя біля входу у чергове приміщення, показав, де при цьому перебували обвинувачений ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_10 , вказавши, що ОСОБА_10 залишився у черговому приміщенні, а ОСОБА_14 вийшов з чергового приміщення відразу після Федіва. Показав, як ОСОБА_14 та ОСОБА_8 повалили його на землю біля входу до чергового приміщення, та як ОСОБА_14 та ОСОБА_8 нанесли йому по два удари берцем в область голови ( а.п.157-161).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтвердив обставини, які зазначалися ним під час слідчого експерименту щодо нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , за виключенням отримання двох ударів кулаком по голові біля входу у чергове приміщення.

Проведення слідчого експерименту за участю потерпілого здійснювалося з дотриманням вимог ст.240 КПК України, а тому суд визнає його допустим на належним доказом. Суд не може погодитися з твердженнями захисника, що по сутті був допит потерпілого, а не слідчий експеримент. Доводи захисника про те, що слідчий експеримент не є об`єктивним, оскільки до його участі не було залучено ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , як підозрюваних, суд вважає безпідставними, оскільки на час проведення даної слідчої дії ОСОБА_14 та ОСОБА_8 не набули статусу підозрюваних (повідомлення про підозру було 12.03.2020, слідчий експеримент проведено 06.03.2020).

Невизнання обвинуваченими винуватості в умисному заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, суд розцінює як намагання ухилитися від відповідальності за вчинений злочин, а їх твердження про непричетність до його вчинення, не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовується сукупністю наведених вище доказів.

Доказів, що підтверджували б отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах, судом не здобуто. Покази обвинуваченого ОСОБА_4 щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень, а саме, що той оступився та впав, спростовуються висновком судово-медичної екпсертизи №110 від 17.02.2020, відповідно до якої виключається можливість отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту, в тому числі і при попередньому наданні тілу прискорення.

Крім того, будь-яких доказів того, що потерпілий обмовив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні не встановлено.

До того ж, покази потерпілого про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме про час і місце його вчинення, спосіб та механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченими відповідають висновку судово-медичної експертизи про виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, спосіб, механізм та давність його заподіяння, а тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів вказані докази.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у пред`явленому їм обвинуваченні доведена та, що їх дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.405 КК України, як заподіяння тілесних ушкоджень начальнику, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене групою осіб, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В той же час, з об`єму обвинувачення підлягає виключенню заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а саме, не менше двох ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя за межами чергового приміщення, оскільки нанесення даних ударів заперечувалося в судовому засіданні обвинуваченими та не було підтверджено і потерпілим.
Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив нанесення йому двох ударів кулаком в область обличчя у черговому приміщенні, та 2-3 удари ногою в область голови за межами чергового приміщення, що відповідає висновку судово-медичної експертизи №110 від 17.02.2020 ( а.п.138-140), згідно якої ОСОБА_7 міг піддаватися впливу не менше 4 (чотирьох) травмуючи дій.

Виключення з об`єму обвинувачення зазначених ударів не впливає на кваліфікацію дій обвинувачених за цією статтею.

При призначенні покарання обвинуваченим, суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_3 , є раніше не судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом з батьками - пенсіонерами, які хворіють, а батько - потребує постійного стороннього догляду, інформація про притягнення його до адміністративної відповідальності відсутня.
ОСОБА_4 , є раніше не судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає разом з батьками, інформація про притягнення його до адміністративної відповідальності відсутня.
Згідно наданих характеристик за підписом ст. прапорщика ОСОБА_22 , обвинувачені, за місцем служби зарекомендували себе негативно ( а.п.176,182). В той же час, в судовому засіданні з показів свідка ОСОБА_23 встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час проходження ними військової служби зарекомендували себе із задовільної сторони.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, що обтяжує покарання та відсутність обставин, що його пом`якшують, дані, що характеризують його особу, і вважає, що йому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопрушень, в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, враховуючи особу ОСОБА_3 , його вік, те що він є раніше не судимим, обставини даної справи, відсутність інших зауважень щодо поведінки обвинуваченого з боку керівництва військової частини, позитивну характеристику за місцем проживання, а також, що має батьків похилого віку, які потребують фізичної допомоги, а батько і постійного стороннього догляду, приймаючи до уваги позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки він, як особа не становить небезпеки, а отже його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, що обтяжує покарання та відсутність обставин, що його пом`якшують, дані, що характеризують його особу, і вважає, що йому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопрушень, в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, враховуючи особу ОСОБА_4 , його вік, те що він є раніше не судимим, обставини даної справи, відсутність інших зауважень щодо поведінки обвинуваченого як з боку керівництва військової частини так і за місцем проживання, приймаючи до уваги позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки він як особа не становить небезпеки, а отже його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку.
При прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, судом також враховано, що з часу події правопорушення сплинув значний проміжок часу, що на час судового розгляду обвинуваченні звільнилися з військової служби, що вказує на те, що суспільна небезпечність вчиненого обвинуваченими злочину суттєво знизилася і їх особа має невеликий рівень небезпеки для суспільства
Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених не застосовувались. Суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1