Справа № 146/1014/18
Провадження № 1-кп/127/765/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, відомості про яке внесені 21 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 16.04.2021 року.
У зв`язку з цим, у відповідності до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, головуючим в судовому засіданні було поставлено на розгляд учасникам судового розгляду питання про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засідання заявив письмове клопотання в якому просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб. Клопотання мотивне тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України. Під час досудового розслідування ОСОБА_5 з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено судом. На той час ОСОБА_5 не працював, вчиняв злочини щодо осіб похилого віку за які передбачено покарання виді позбавлення волі на строк понад 10 років. Обґрунтування застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 , покладається з метою виконання покладених обов`язків, а також необхідність запобігти спробам переховування від суду, знищити сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення. Незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення особливо тяжких, умисних злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчиненні кримінальні правопорушення останній може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. Окрім того, оскільки ОСОБА_5 до затримання ніде не працював, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, таким чином, у ОСОБА_5 на даний час відсутні соціально стримуючі зв`язки. З урахуванням положень ЄСПЛ, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, уникнення встановлених ризиків, доцільно продовжити застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора з приводу продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Мотивуючи зазначене тим, що відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про права людини та рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року, в якому зазначено, що після спливу певного проміжку часу, навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням застосування до обвинуваченого міри запобіжного заходу, як тримання під вартою. З матеріалів справи вбачається, що прокурор неодноразово звертався з клопотанням про можливість продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Навіть якщо припустити, що пред`явлена підозра ОСОБА_5 законно обґрунтована, слід також врахувати, що останній тривалий час перебуває під вартою, а тому, приймати до уваги пред`явлену законну підозру ОСОБА_5 , як вимогу тримання під вартою останнього, на даний час є не виправданим щодо продовження міри запобіжного заходу, як тримання під вартою. Крім того, прокурором не наведено обґрунтованих доводів існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Прокурор в клопотанні лише обмежився перерахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Однак, жодних доказів, які б підтверджували зазначені в клопотанні ризики, прокурором не надано. Враховуючи наведені обставини, захисник просила у задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити її підзахисному - ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні з приводу заявленого прокурором клопотання поклались на розсуд суду .
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
З наявних матеріалів кримінального провадження вбачається, що на стадії досудового розслідування, ухвалою слідчого судді обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2021 року на 60 діб, тобто до 16.04.2021 року включно.
Згідно ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
При вирішенні клопотання прокурора щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 терміну дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Також суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд звертає увагу, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Термін утримання ОСОБА_5 під вартою спливає 16.04.2021 року, розгляд справи не завершено, у справі не допитані всі свідки згідно реєстру матеріалів досудового розслідування на допиті яких наполягає ОСОБА_5 , що не виключає можливості тиску обвинуваченого на свідків, а тому імовірна можливість продовження ОСОБА_5 протиправної поведінки в подальшому. Обвинуваченому ОСОБА_5 під час судового розгляду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду не надано.
Враховуючи обставини справи, на даний час, підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд не вбачає. Оскільки, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, яких ще не допитано в судовому засіданні, а також на обвинуваченого ОСОБА_4 , продовжити вчиняти інші злочини та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. А тому, залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, обставини, за яких обвинувачений вчинив дії, що ставиться йому в провину, відтак наявний ризик його можливого впливу на інших учасників кримінального провадження. Крім того, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Таким чином, з наведеного вище слідує, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 .
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З урахування вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду справи, запобіганню уникнення правосуддя, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та обвинуваченого ОСОБА_4 , що буде відповідати Закону та ст. 5 Конвенції "Про захист основоположних прав та свобод людини".
Крім того, захисник ОСОБА_8 , 14.04.2021 року на електронну адресу суду, надіслав клопотання в якому просив суд провести медичне обстеження ОСОБА_5 та вразі необхідності призначити лікування та відповідні медичні дослідження. Клопотання мотивоване тим, що при відвідуванні 12.03.2021 року в ДУ «Вінницька УВП (№1)» обвинуваченого ОСОБА_5 , він дізнався про дуже погане самопочуття останнього.
До вищевказаного клопотання захисник ОСОБА_8 долучив інформаційну довідку з Вінницького обласного спеціалізованого територіального медичного об`єднання «Фтизіатрія» від 16.04.2019 року. Згідно долученої довідки вбачається, що ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні легеневого туберкульозу для дорослих №3 (блок снец. палат) з 06.12.2018 року по 26.02.2019 року з діагнозом: РТБ (рецидив туберкульозу) 29.11.2018 року (легень), дисемінований, Дестр+ МБТ+ М+ МГ+ Rif - К резист 0, ГТСТ 0, кат 2 тог 4 (2018 року). Віддалені наслідки перенесеної ЧМТ, остеохондроз шийного відділу хребта. Хворий отримував лікування туберкульозу за стандартами її категорії. Хворий отримав 60 доз протитуберкульозних препаратів в інтенсивній фазі лікування, та 22 дози в підтримуючій фазі. 26.02.2019 року в задовільному стані, після припинення бактеріовиділення хворий для продовження лікування в підтримуючій фазі переведений до ДУ «Вінницька установи виконання покарань (№ 1)». Діагноз при виписці: РТБ (рецидив туберкульозу) 29.11.2018 року (легень), дисемінований, Дестр+ МБТ+ М+ МГ+ Rif -К резист 0, ПСТ 0, кат 2 ког 4 (2018 pоку). Віддалені наслідки перенесеної ЧМТ, остеохондроз шийного відділу хребта.
Під час лікування в стаціонарі хворий оглянутий торакальним хірургом, який запідозрив jr живність туберкуломи верхньої частки лівої легені. З метою уточнення діагнозу, в плановому порядку, впродовж підтримуючої фази лікування, хворому рекомендовано СКТ органів грудної клітини. В кінці підтримуючої фази, за наявності результатів додаткових методів дослідження хворий може бути повторно консультований торакальним хірургом з метою уточнення подальшої тактики лікування.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 та повідомив суду, що на даний час дійсно почуває себе погано (біль в грудях, підвищення температура, загальна втома). Після пройденого лікування рецидиву туберкульозу у «Фтизіатрії» він більше не проходив медичних обстежень та будь-якого лікування. А тому, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я обвинувачений просив суд посприяти йому в можливості пройти медичне обстеження та за необхідності лікування. Оскільки, на запит його захисника ( ОСОБА_8 ) щодо проведення йому установою медичного обстеження, вказаний запит було проігноровано, а відтак медичне обстеження установою йому так і не було проведено, через що стан його фізичного здоров`я погіршився.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала клопотання адвоката ОСОБА_8 в повному обсязі та просила суд його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 частково. А саме, направити в ДУ «Вінницьку УВП (№1)» запит щодо надання відомостей про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , і лише після отриманої інформації перейти до вирішення питання про можливість та необхідність призначення останньому відповідне медичне обстеження.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про проведення обвинуваченому ОСОБА_5 медичного обстеження.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Держава має право забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення від 18.12.2008 р. по справі «Ухань проти України», заява №30628/02).
Згідно статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Поряд з вказаним, суд вважає за необхідним застосувати приписи ст. 206 КПК України та вжити заходів щодо захисту прав людини.
Так, відповідно до положень частини 1 статті 206 КПК України вбачається, що суд в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
З частини 7 статті 206 КПК України вбачається обов`язок суду діяти в порядку, передбаченому частиною шостою статті 206 КПК України, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші обставин дають підстави для обґрунтованої підозри у порушенні прав людини.
Частиною 6 статті 206 КПК України передбачено право та обов`язок суду забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи.
З інформації наданої ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_8 судом встановлено, що ОСОБА_5 проходив лікування у 2018-2019 роках у Вінницькому обласному спеціалізованому територіальному медичному об`єднанні «Фтизіатрія», де встановлено діагноз: рецидив туберкульозу. ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_8 звертались до установи з проханням проведення медичного обстеження у зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я, однак результати розгляду таких заяв сторонні захисту невідомі, медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_5 не проведено, оскільки будь-які документи з цього приводу захисту та суду установою не подавались.
Враховуючи вказане, суд вважає за можливе клопотання захисника ОСОБА_9 задовольнити, а відтак за необхідне зобов`язати ДУ «Вінницька УВП (№1)» вжити заходів щодо медичного обстеження ОСОБА_5 та надання йому у разі необхідності лікування.
Законом України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.04.2020 року, який набрав законної сили 23.04.2020 року, пункт 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2013 р., №№ 9-13, ст. 88) викладено новій редакції, а саме тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року на усій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин, дію якого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року № 104 продовжено до 30.04.2021 року.
Враховуючи викладене, клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на підставі пункту 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України було розглянуто суддею-доповідачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 194, 206, 331, 369, 372 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 14.04.2021 року до 12.06.2021 року включно.
Строк дії ухвали суду в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, 60 діб, тобто до 12.06.2021 року включно.
Клопотання захисника ОСОБА_8 про проведення медичного обстеження обвинуваченому ОСОБА_5 , задовольнити.
Зобов`язати ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» вжити заходів щодо медичного обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надання за необхідності йому лікування.
Зобов`язати ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про вжитті заходи, стан здоров`я та результати медичного обстеження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомити суд до 28.04.2021 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Копію ухвали направити до ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.
Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя-доповідач: