Провадження № 11-кп/4820/79/21
Справа № 681/1701/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 128 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2020 року,

В с т а н о в и л а :
Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2020 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працюючого трактористом-машиністом в ДП «Шепетівський лісгосп», військовозобов`язаного, освіта середня спеціальна, неодруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік.
Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у відповідному виправному центрі.
В задоволенні клопотання Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" про передачу ОСОБА_9 на поруки колективу підприємства відмовлено.
Цивільний позов задовольнити частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 126725 грн. 20 коп. майнової та 100000 грн. моральної шкоди, а всього 226725 (двісті двадцять шість тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 20 коп.
В решті вимог позову відмовлено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 4396 (чотири тисячі триста дев`яносто шість) грн. 28 коп. витрат за проведення по справі судових експертиз.
Питання речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Як вбачається з вироку, 17.08.2019 року ОСОБА_9 разом із ОСОБА_11 та його сином ОСОБА_12 здійснювали полювання на пернату дичину на території Понінківського лісництва Державного підприємства "Шепетівський лісгосп", а саме на ставку «Синичине», що біля смт. Понінка Полонського району Хмельницької області. При цьому, обвинувачений, внаслідок вживання спиртних напоїв, знаходився в стані алкогольного сп`яніння.
Під час полювання, того ж дня, приблизно о 20.00 годині ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , в якого була при собі мисливська гладкоствольна одноствольна самозарядна рушниця 12 калібру моделі «Hatsan Escort Magnum» № НОМЕР_1 , заряджена мисливськими патронами 12 калібру споряджені шротом № 4 (діаметром 3,25 мм), зайшли до очерету вказаного ставка, в якому розташувались на відстані приблизно 20 метрів, при цьому, кожен із них через очерет не міг бачити один одного.
В подальшому, рухаючись по ставку ОСОБА_9 , під час вильоту дикої качки, не передбачаючи, що внаслідок пострілу по ній дробовий заряд може влучити у ОСОБА_10 , хоча повинен був і міг таке передбачити, діючи з більшою обачністю, проте, здійснив із вищезазначеної мисливської рушниці постріл по качці, в результаті чого частина дробового заряду влучила у потерпілого та для нього були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя в момент спричинення у вигляді вогнестрільного дробового проникаючого поранення грудної клітки, голови, шиї, обличчя, двобічного гемопневмотораксу, травматичного шоку 2 ступеня, з наявністю множинних сторонніх тіл в базальному відділі правої скроневої ділянки та забоєм головного мозку, м`яких тканинах правої скроневої, лобної, периорбітальної, навколо вушної ділянки голови, проникаючого вколоченого поранення з наявністю стороннього тіла в оболонках правого ока, субтотального гемофтальму, посттравматичного мідріазу, правобічного гемосинусу, гострої посттравматичної нейросенсорної приглухуватості справа зі зниженням шепітної мови, садна шкіри спинки носа, проникаючого поранення грудної клітки з наявністю сторонніх тіл обох легень та середостіння, забою легень, постгеморагічної анемії легкого ступеня, контузії очного яблука, субатрофії очного яблука, гіфеми, травматичного мідріазу, травматичної катаракти, увеїту, гемофтальму, відшарування сітківки, стороннього тіла в склері, часткової атрофії зорового нерва, субретинального крововиливу, гіпотонії, лагофтальму.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передавши ОСОБА_9 на поруки трудовому колективу Понінківського лісництва ДП «Шепетівський лісгосп»; стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 15 729 грн. 27 коп. майнової та 10 000 грн. моральної шкоди.
Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Суд незаконно проігнорував подане клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу та прийшов до помилкового висновку, що в діях обвинуваченого не вбачається щире каяття. Вказує, що суд прийшов до хибного висновку, що виправлення ОСОБА_9 не є можливим без ізоляції від суспільства. Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки щодо стягнення моральної та майнової шкоди. Суд прийняв рішення про стягнення шкоди не на підставі процесуальних документів, що є юридично неприпустимим.
В свої заперечення представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника відхилити. Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, жодних порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції порушено не було.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти поданої апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ст.128 КК України, при наведених в вироку обставинах підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, ніким з учасників провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_9 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах вимог поданих апеляційних скарг, тому судова колегія при перевірці вироку суду першої інстанції не наводить доводів на підтвердження висновків суду першої інстанції в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень, передбачених ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, мотиви і причини, які призвели до скоєння ним кримінального правопорушення, його ставлення та поведінку після вчинення злочину, наслідки що настали, дані про особу, сімейний та матеріальний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, думку потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано повне визнання ОСОБА_9 своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, часткове в сумі 13000 грн. відшкодування потерпілому завданої шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції обґрунтовано не визнав пом`якшуючу обвинуваченому обставину, як щире каяття, та прийшов до вірного висновку, що висловлювання ОСОБА_9 , дані ним в ході судового розгляду про його щире каяття у вчиненому, носить лише формальний характер, а тому протилежні доводи захисника не можуть бути враховані.
Колегія суддів вважає необхідним зауважити, що, незважаючи на визнання вини у вчиненому, з дій обвинуваченого не вбачається щирого каяття, як під час розгляду в суді першої інстанції так і в апеляційному суді.

Як вбачається з вироку суду обвинувачений в ході судового розгляду в незначній частині визнав заявлені потерпілим позовні вимоги про відшкодування шкоди та погодився виплатити для ОСОБА_10 лише 15729,27 грн. майнової та 10000 грн. моральної шкоди. Разом з тим, обвинувачений після вчинення злочину добровільно надав потерпілому для його лікування 13000 грн., яких, як зазначив суд першої інстанції, є явно недостатньо у порівнянні з фактичними витратами, котрі поніс та продовжує нести ОСОБА_13 на лікування у зв`язку з отриманням ним поранення. Також, під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником надано копію чеку про сплату потерпілому коштів у сумі 10171, 60 грн.
Вказані обставини, на переконання колегії суддів, не давали суду підстав для висновку про наявність в провадженні обставини, що пом`якшує його покарання щире каяття, а вказані обставини в сукупності з визнанням вини, з частковим відшкодуванням заподіяної шкоди потерпілому в ході судового розгляду та після ухвалення вироку, свідчить про намір з боку обвинуваченого пом`якшити покарання.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Всі встановлені судом обставини, в їх сукупності, давали суду підстави для призначення обвинуваченому покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі строком на один рік, передбаченому санкцією цієї статті.

Колегія суддів вважає таке рішення переконливим та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи захисника в апеляційній скарзі та в апеляційному суді, що суд першої інстанції незаконно проігнорував подане ним клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу, колегія суддів відхиляє.

Суд першої інстанції врахувавши характер, вид і кількість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, його позицію щодо обрання для обвинуваченого найсуворішої міри покарання, а також вчинення ОСОБА_9 злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність у нього намагання в повному обсязі відшкодувати ОСОБА_14 завдані збитки, а тому суд не знайшов підстав для задоволення клопотання трудового колективу ДП «Шепетівський лісгосп» щодо звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин з передачею його на поруки колективу підприємства.
В постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі №161/13242/16-к зазначено, що передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.
З врахуванням вказаного та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що в провадженні відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею ОСОБА_9 на поруки трудовому колективу Понінківського лісництва ДП «Шепетівський лісгосп», оскільки поведінка обвинуваченого, як в суді першої інстанції та в апеляційному суді не дає підстав для висновку, що він щиро покаялась, і таке покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст.50 КК України.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не надав належної оцінки щодо стягнення моральної та майнової шкоди, що суд прийняв рішення про стягненя шкоди не на підставі процесуальних документів, колегія суддів відхиляє, оскільки суперечать матеріалам справи, які досліджені судом першої інстанції, яким суд надав вірну оцінку.

Згідно із ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конвенція із захисту прав людини й основних свобод закріплює положення про те, що визнання достоїнства, властивого всі членам суспільства, є основою волі, справедливості й загального миру. Ці ідеї відображені в Конституції й законах України, а право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадянина й законних інтересів юридичних осіб.

Вирішуючи питання про цивільний позов, суд першої інстанції позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволив частково, стягнувши з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 126725 грн. 20 коп. майнової та 100000 грн. моральної шкоди, а всього 226725 грн. 20 коп.

Обґрунтовуючи розмір завданої матеріальної шкоди, потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції, вказував, що внаслідок отримання поранення, що сталось з вини ОСОБА_9 , йому було завдано тяжкості тілесні ушкодження, через що він тривалий час перебував на лікуванні та витрачав власні кошти в сумі 150000 грн.
На підтвердження даних витрат потерпілого в суді першої інстанції було надано підтверджувальні документи на загальну суму 126725,20 грн.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Ці фактичні обставини справи на думку колегії суддів давали суду підстави для часткового задоволення цивільного позову в частині матеріального та морального відшкодування, з викладеною у вироку мотивацією, з чим повністю погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді