Справа № № 585/907/21
Номер провадження 1-в/585/126/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
03 червня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну призначеного йому покарання більш м?яким,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про заміну призначеного йому покарання за вироком суду у виді довічного позбавлення волі на покарання з визначеним строком.

Клопотання мотивовано тим, що вироком колегії суддів Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2014 року справа №592/11918/13-к ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого п.1 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 19.06.2014 року справа №592/11918/13-к вирок колегії суддів Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2014 року справа №592/11918/13-к залишено без змін. Касаційного перегляду справи №592/11918/13-к не було, тобто, як заявляє заявник, ні про яку правову визначеність вироку відносно нього від 11.02.2014 року мова вестися не може, оскільки в нього існують обґрунтовані сумніви в його незаконності, необґрунтованості і невмотивованості та ухваленим всупереч нормам частини першої ст.8 Конституції України і ст.ст. 412, 413 Кримінально процесуального кодексу України (далі КПК України), які нічим не спростовуються.

Вважає, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що піддає його катуванню, жорстокому, не людському, а також таким покаранням, що принижує його людську гідність і суперечить нормам ст. 28 Конституції України, ст.3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі Конвенція), оскільки це покарання є фактично нескоротним та явно несправедливим по відношенню до нього, так як існують суттєві недоліки в попередньому судовому розгляді (при ухваленні вироку від 11.02.2014 року).

Заявник вважає свої конституційні права порушеними, посилаючись на рішення ст. 28 Конституції України, рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України» від 12.03.2019 року, п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 19.12.2014 року «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійснені правосуддя», п.2 ст.4 Протоколу №7 до Конвенції, ст. 6 Конвенції, рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії», п.4.2 абз.7, 8 Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 року справа №1-33/2004.

Також, заявник зазначає, що у вироку Ковпаківського районного суду від м. Суми від 11.02.2014 року не встановлено ні мотиву, ні мети, ні пом`якшуючі обставини наряду з відсутністю обтяжуючих обставин, що в аспекті норм ст.9 Конституції України, ст.9 КПК України та ст. 6 Конвенції, п.2 ст.4 Протоколу №7 до Конвенції є безумовною підставою для перегляду вироку і повторного розгляду справи в суді першої інстанції в частині призначення заявнику покарання на певний строк. Тобто, судом при ухваленні вироку було повністю знівельовано принцип індивідуалізації покарання (ст. 61 Конституції України) і порушено норми, які регулюють його діяльність (порушення п.1 ст.6 Конвенції).

Підставою для заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк слугує ч.3 ст. 74 КК України. Застосування до заявника покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі ч.1 ст. 64 КК України є не законним, оскільки ч.1 ст. 64 КК України передбачає довічне позбавлення волі за вчинення особливо тяжких злочинів, а в його випадку є один особливо тяжкий злочин п.1 ч.2 ст. 115 КК України. Посилається на параграф 58 Мінімальних стандартних правил ООН, заявник зазначає, що його особа не є агресивною і не схильною до вчинення злочинів. Довічного позбавлення волі застосоване відносно нього є незаконним, несправедливим встановленим всупереч нормам ст.ст. 1, 3, 8, 61 Конституції України, і наразі невідповідним ст. 28 Конституції України в силу визнання ЄСПЛ порушень ст. 3 Конвенції у рішенні від 12.03.2019 «Петухов проти України №2».

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Захисник ОСОБА_5 також підтримав клопотання свого підзахисного.

Прокурор Роменської окружної прокуратури заперечував щодо задоволення клопотання, вважав його необґрунтованим, оскільки чинним законодавством передбачена процедура помилування Президентом України та не передбачено можливості судом першої інстанції здійснити заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі іншим видом покарання.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, вироком колегії суддів Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2014 року справа №592/11918/13-к ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 19.06.2014 року справа №592/11918/13-к вирок колегії суддів Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2014 року справа №592/11918/13-к залишено без змін.

Згідно розпорядження Ковпаківського районного суду міста Суми вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2014 року справа №592/11918/13-к набрав законної сили 19.06.2014 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07.10.2020 року справа №592/11918/13-к провадження №1-о/591/14/19 відкрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд вироку Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.02.2014 року за нововиявленими обставинами. Результати розгляду цієї заяви в матеріалах справи відсутні.
Згідно з положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 82 КК заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення ст.82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Після засудження ОСОБА_4 до покарання у виді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочин, вчинений останнім, не пом`якшувалося.
Підстави для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.
Нормами діючого законодавства механізму заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Таким чином, окільки на даний час КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, іншого не передбачено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 395, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну призначеного йому покарання більш м"яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Роменський міськрайонний суд Сумської області на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1