ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1160/21 Справа № 205/4689/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №0001244 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до двох місяців, а саме до 13 травня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що зважаючи на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, яке вони можуть понести у випадку встановлення судом їх винності, суд дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те що вони, перебуваючи на волі, зможуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які судом не допитані, а також на свідків, які допитані судом, з метою зміни останніми своїх показань, а також перебуваючи на волі, можуть сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати встановленню істини по справі іншим шляхом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що немає обґрунтованої підозри, та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_8 до даної справи, при цьому покази допитаного потерпілого ОСОБА_11 також вказують на те, що дії, зазначені в повідомленні про підозру, ОСОБА_8 не вчиняв.
Крім того, на теперішній час будь-яких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не існує, або такі відпали взагалі, оскільки: досудове розслідування по провадженню закінчене, тобто всі докази органом розслідування зібрані, отже, їх знищення чи приховування вже неможливе; потерпілий і свідки по провадженню допитані в судовому засіданні, тому можливість впливу на них виключається; обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні трьох малолітніх дітей, тобто він має стійкі соціальні зв`язки. Крім того, згідно з матеріалами провадження ОСОБА_8 19.06.2020 року оголошено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і лише 23.06.2020 року відбулося судове засідання по розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до цього ОСОБА_8 знаходився на волі і 23.06.2020 року самостійно прибув на засідання суду.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з 21.00 до 06.00 за місцем проживання обвинуваченого: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 не доведена, а пред`явлена підозра необґрунтована та не підтверджена доказами, при цьому покази допитаного потерпілого ОСОБА_11 також вказують на те, що дії, зазначені в повідомленні про підозру, ОСОБА_7 не вчиняв.
Крім того, досудове розслідування по провадженню закінчене, тобто всі докази органом розслідування зібрані, отже, їх знищення чи приховування вже неможливе; потерпілий і свідки по провадженню допитані в судовому засіданні, тому можливість впливу на них виключається; обвинувачений має постійне місце проживання, - позитивно характеризується за місцем проживання АДРЕСА_1 , працює за трудовим договором та має на утриманні хвору матір.

Позиції учасників судового провадження.
Адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу адвоката, просили її задовольнити в повному обсязі.
Адвокат ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу адвоката, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001244 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 16.03.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яке відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме зможуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які судом не допитані, а також на свідків, які допитані судом, з метою зміни останніми своїх показань, а також перебуваючи на волі, можуть сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати встановленню істини по справі іншим шляхом, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Крім того, при вирішенні питання про застосування чи продовження запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на суд під час ухвалення вироку, відповідно до вимог ст. 368 КПК України і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні трьох малолітніх дітей, тобто він має стійкі соціальні зв`язки, та обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, працює за трудовим договором та має на утриманні хвору матір, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4