Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/3129/21
У Х В А Л А

14 квітня 2021 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області та начальника Володарського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області та начальника Володарського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за її заявою.
Як на підставу звернення до суду зі скаргою, заявниця посилається на положення ст. 303 КПК України та обґрунтовує її тим, що звернулася до Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській областіі із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Однак відомості в ЄРДР внесені не були.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні, крім іншого, може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає, зокрема, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
В судове засідання скаржниця ОСОБА_3 не з`явилася, про час, місце, дату розгляду справи повідомлена телефонограмою, подала до суду заяву в якійпосилаючись на посилаючись на віддаленість місця проживання, посилення карантинних обмежень, просить розгляд скарги проводити за її відсутності, подану скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.
В судове засідання представник органу дії якого оскаржуються не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність у судовому засіданні особи, бездіяльність якої оскаржується, не перешкоджає розгляду скарги, а тому слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду даної скарги у його відсутність.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Слідчим суддею, з урахуванням викладеного, принципу диспозитивності, позиції особи, що звернулась зі скаргою, положень ч. 3 ст. 306 КПК України, визнано можливим розглянути скаргу у відсутність скаржниці та слідчого.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_3 04.12.2020 року звернулася до Генерального прокурора України із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Листом із Офісу Генерального прокурора за № 09/1/2р-20 від 11.12.2020 року ОСОБА_3 повідомлено, що її заява переадресована на адресу Київської обласної прокуратури для перевірки. Листом Київської обласної прокуратури за № 09/3-760 вих.-20 від 21.12.2020 року ОСОБА_3 повідомлено, що її заява переадресована на адресу Білоцерківської місцевої прокуратури.
10.01.2021 року скаржниця отримала листа від Володарського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури, де останню повідомлено про те, що її заява про вчинення злочину направлена до Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області.
16.02.2021 року на адресу ОСОБА_3 надійшов лист за № 341 від 24.01.2021 року від Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області з якого вбачається, що скаржниці відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Також, слідчий суддя ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia) від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania) від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy) сторін цих відносин, відповідно.
У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми наведеної ст. 214 КПК України.
Як наслідок, з вище зазначеної правової норми та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК України, з даного питання, так як дискредаційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому унесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.
Адже, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
У цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції, шляхом виходу за її межі дискредаційних повноважень.
Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У такого роду правовідносинах останній має вчинити дію прямо визначену у КПК України.
Адже, на етапі прийняття та унесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК України, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.
Тобто, норми КПК України не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.
Як зазначив ЄСПЛ справі "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від особи, яка подала скаргу повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесено не було.
У рішеннях "Лелас проти Хорватії" і "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.
Тим самим позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).
Разом із тим, відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора слідчий суддя не наділений повноваженнями зобов`язати керівника прокуратури здійснювати контроль за проведенням слідчих дій.
За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.
Крім того, судом врахувується, що згідно наказу ГУ НП в Київській області № 9 від 06.01.2021 року «Про затвердження Положення про територіальні (відокремлені) підрозділи районні управління, відділи, відділення поліції, відділи (сектори) поліцейської діяльності ГУ НП в Київській області», Володарське ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області реорганізовано у відділення поліції № 4 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області.
Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області та начальника Володарського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задовольнити частково.
Зобов`язати посадових осіб Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 про вчинення злочину від 04.12.2020 року.
В іншій частині скаргу залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1