Справа № 573/254/21
Провадження №1-кп/573/46/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 29 січня 2021 року за № 0000012 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, студент Путивльського педагогічного коледжу ім. С.В. Руднєва, не працюючого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід, неодруженого, раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 ,, в період з 13.02.2020 до 23.04.2020 року, маючи на меті отримати посвідчення водія категорії «В», яке відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску до керування транспортним засобом, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340 в редакції постанови КМУ від 20.05.2009 № 511, є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортним засобом, пройшов навчання у Путивльському спортивно-технічному клубі ТСО України, та отримав свідоцтво про закінчення з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв. Оскільки на території України проводились заходи щодо запобігання поширення короновірусу COVID-19, останній не мав змоги здати іспит з метою отримання водійського посвідчення категорії «В».
У жовтні місяці 2020 року у невстановлений в ході досудового розслідування день у ОСОБА_4 , виник умисел на отримання підробленого посвідчення водія, з метою здійснення керування транспортним засобом.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 використовуючи власний смартфон з доступом у всесвітню мережу «Інтернет» на не встановленому під час досудового розслідування сайті, замовив у невстановленої особи для власного використання посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03 жовтня 2020 на ім`я ОСОБА_4 , попередньо погодивши суму сплати грошових коштів за дану послугу.
Зазначене посвідчення водія невстановлена особа в ході досудового розслідування надіслала у невстановлений день та час на адресу відділення «Нової пошти», що розташоване у м. Київ, яке ОСОБА_4 отримав особисто, сплативши за нього грошові кошти в сумі 4 800 грн., та яке почав зберігати при собі до 29 січня 2021 року.
Так, 29 січня 2021 близько 15.20 год. у м. Ворожба, по вул. Шевченка, ОСОБА_4 , керував транспортним засобом марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , без переднього державного номерного знаку, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР. В результаті чого був зупинений працівниками СРПП № 1 відділення поліції № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області. У подальшому, на вимогу працівників поліції СРПП № 1 відділення поліції № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надати для перевірки посвідчення водія, ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про його не справжність пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03 жовтня 2020 на його ім`я, тобто використав завідомо підроблений документ.
Згідно із висновком судово-технічної експертизи документів № СЕ-19/119-21/1316 ТД від 10.02.2021 бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , виданого центром 5946, дата видачі 03.10.2020, виконаний термосублімаційним способом друку. Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , виданого центром 5946, дата видачі 03.10.2020, не відповідає аналогічному бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території виробника України.
Вчиняючи вказані дії, ОСОБА_7 , усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив кримінальний проступок з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема пояснив, що він пройшов навчання у Путивльському спортивно-технічному клубі ТСО України та мав на меті отримати посвідчення водія категорії «В». Проте, оскільки на території України діяв карантин він не мав змоги здати іспит з метою отримання водійського посвідчення категорії «В». Надалі, у жовтні 2020 року він з метою отримання посвідчення водія, через мережу «Інтернет» замовив у невстановленої особи для власного використання посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03 жовтня 2020 на його ім`я ОСОБА_4 , попередньо погодивши суму сплати грошових коштів за дану послугу. Зазначене посвідчення водія невстановлена особа направила на адресу відділення «Нової пошти», що розташоване у м. Київ, яке ОСОБА_4 отримав особисто, сплативши за нього грошові кошти в сумі 4 800 грн., та яке зберігав при собі до того 29 січня 2021 року. Так, 29 січня 2021 року у м. Ворожба, він керував автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , без переднього державного номерного знаку, тому його зупинений працівники Білопільського відділення поліції, які попросили надати для перевірки посвідчення водія та виявили, що посвідчення не справжнє, хоча до того його зупиняли раніше три рази працівники поліції і нічого не казали про його не справжність. У вчиненому щиро розкаюється.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не інвалід, є студентом Путивльського педагогічного коледжу ім. С.В. Руднєва, за місцем проживання характеризується задовільно, компрометуючі матеріали по відношенню до нього відсутні (а. с. 18-22).

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді штрафу на користь держави.

На переконання суду, призначене покарання достатнє для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

На думку суду, призначення покарань обвинуваченим забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Вимога додержання справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення».

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу суд також не вбачає.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-технічна експертиза № СЕ-19/119-21/1316 ТД від 10.02.2021, загальна сума витрат за проведення якої становить 1 634 грн. 50 коп. На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави (а. с. 17) .

Крім того, ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 03 лютого 2021 року на вказане майно було накладено арешт який необхідно скасувати, так як необхідність у ньому відпала.

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ: посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії «В», виданого 03.10.2020 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , яке перебуває у камері речових доказів відділення поліції № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 76, - знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 1 634 (одну тисячу шістсот тридцять чотири) гривні 50 копійок процесуальних витрат за проведення судово-технічної експертизи.

Скасувати арешт із посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії «В», виданого 03.10.2020 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 03 лютого 2021 року, так як необхідність у ньому відпала.

Речовий доказ: посвідчення водія серії НОМЕР_1 категорії «В», виданого 03.10.2020 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , яке перебуває у камері речових доказів відділення поліції № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 76, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя