Дата документу 10.03.2021 Справа № 327/127/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 327/127/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/683/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська УВП»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення EASYCON),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Розівського районного суду Запорізької області від 4 лютого 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченківське Куйбишевського району Запорізької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 4 червня 2015 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) 17 березня 2016 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24 вересня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 дні,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Розівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 4 лютого 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України хоча і зменшились, але не припинили свого існування, є реальними та об`єктивними, а тому є підстави вважати, що з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка ОСОБА_8 та ще не допитаних свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції виніс необґрунтоване, незаконне рішення, всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_6 викликав поліцію і швидку відразу після події, що свідчить про те, що навіть відразу після події 20 лютого 2020 року обвинувачений, який мав реальну змогу втекти не втік, а навпаки звернувся до правоохоронних органів та здійснив всі дії, спрямовані на встановлення істини та надання першої невідкладної медичної допомоги.

Зауважує, що сторона обвинувачення окрім декларування своєї позиції жодного доказу не надала.

Також зазначає, що на підтвердження факту про те, що обвинувачений буде впливати на свідків не надано жодного доказу, лише голослівне твердження. Так, 4 лютого 2021 року був допитаний експерт КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» Запорізької обласної ради ОСОБА_9 , а безпосередні свідки події, зокрема, мати допитувалась у суді першої інстанції і в силу ст. 63 Конституції України скористувалася правом не надавати свідчення та дружина, яка була допитана в судовому засіданні 4 лютого 2021 року.

Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_6 як на стадії досудового слідства сприяв встановленню істини по справі, все відверто розповідаючи під час слідчого експерименту так і в суді першої інстанції, що підтверджує його намір сприяти органам правосуддя.

Також апелянт зазначає, що потерпілій відшкодовано у повному обсязі всі майнові претензії, ОСОБА_6 розкаявся та висловив співчуття та каяття перед потерпілою.

Захисник посилається в своїй апеляційній скарзі на те, що обвинувачений стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин кримінального провадження, що підтверджується його неухильною та послідовною поведінкою як на стадії досудового слідства так і в суді: усі пояснення обвинуваченого послідовні та однакові, жодного разу ОСОБА_6 не відхилився від того пояснення, яке надав слідчому ще до пред`явлення йому повідомлення про підозру, під час слідчого експерименту за його участю підтвердив всі факти, надані раніше, вказавши на місці що і як відбувалося.

Зауважує, що на відміну сторони обвинувачення, яке безпідставно заявило під час своєї промови, що ОСОБА_6 не визнає своєї вини, останній завжди свою вину визнавав та визнає. Прокурор на цьому зіграв підміною понять та дозволив собі вислів про те, що ОСОБА_6 вини не визнає, хоча лінія захисту ґрунтується на доведенні суду того, що органом досудового слідства діям ОСОБА_6 дана невірна правова кваліфікація.

Також вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 та цивільною дружиною - ОСОБА_8 та характеризується позитивно.

Захисник зазначає, що істотне значення має той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання у своєму власному будинку.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, поклавши зобов`язання - не покидати постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період з 21 год. до 6 год.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Зазначила, що у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення комісійної експертизи, яке було задоволено. Зауважила, що ОСОБА_6 має послідовну позицію.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану захисником апеляційну скаргу.

Прокурор, будучи повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звернувся, з огляду на що відповідно до приписів ст. 422-1 КПК України неявка прокурора не є перешкодою апеляційному розгляду провадження.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів, суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на свідків, які ще не були допитані у суді першої інстанції, оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 можуть бути відомі адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що свідчить про наявність ризику можливості вчинення інших кримінальних правопорушень.

Встановлені ризики є високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

З приводу доводів, що обвинувачений ОСОБА_6 визнає провину, має постійне місце проживання у власному будинку, відшкодував шкоду потерпілій, розкаявся, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризується позитивно за місцем свого проживання не підтверджуються довідкою селищного голови Розівської селищної ради Запорізької області, якою тільки підтверджено місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , без надання відповідної йому характеристики (а.с. 23).

Твердження захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, а саме, матір та цивільну дружину висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
З приводу доводів апеляційної скарги щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , слід вказати, що суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора докази у суду першої інстанції були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Розівського районного суду Запорізької області від 4 лютого 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4