Справа № 541/1513/20
Провадження № 1-кп/539/76/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2021 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Лубни клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000174 від 05.03.2020 року, по обвинуваченню: ОСОБА_4 за ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ;
В провадженні судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_9 перебувало вказане кримінальне провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу між суддями від 14.12.2020 року у зв`язку з вибуттям у відставку судді ОСОБА_9 його було замінено на суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 15.01.2021 року вказане кримінальне провадження прийняте суддею ОСОБА_1 та призначено відповідне судове засідання.

У призначене підготовче судове засідання 31.03.2021 року з`явився прокурор, доставлений конвоєм обвинувачений ОСОБА_4 та прибув його захисник ОСОБА_5 .

Під час судового засідання прокурор оголосив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, що спливає строк запобіжного заходу і на думку сторони обвинувачення продовжують існувати ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливістю переховуватися від суду(обґрунтовано відсутністю соціальних зв`язків, утриманців, майна, тяжкістю покарання), незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у провадженні(обґрунтовано проживанням свідків на одній території з обвинуваченим у м.Миргород, а також жіночою статтю одного із ключових свідків та тяжкістю покарання), вичинити інше кримінальне правопорушення (обґрунтовано скоєнням двох епізодів у короткий проміжок часу, що свідчить про системність). На думку обвинувачення більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечували, просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який, що не пов`язаний із триманням під вартою. Також захисник ОСОБА_5 зауважив про відсутність переконливого обґрунтування можливості обвинуваченого порушувати процесуальні обов`язки. Зокрема, його підзахисний тримається під вартою вже близько 10 місяців, у той час як інші обвинувачені перебувають на свободі, бо мають кошти оплатити заставу, а ОСОБА_4 коштів не має, утримує похилих батьків, має постійне місце роботи і проживання.

На підтвердження вказаних доводів захисник надав суду копії довідки-характеристики голови вуличного комітету від 20.05.2020 року, характеристику КНП «Миргородська центральна лікарня» від 18.05.2020 року, довідку №20 від 20.05.2020р. про наявність у ОСОБА_10 (батька обвинуваченого) певних хвороб(інсульту, остеохондрозу, грижі) та лист за підписом зав.поліклінічного відділення КНП «Миргородська ЦРЛ» від 21.05.2020 про підтвердження діагнозів хворому ОСОБА_10 1951р.н.

Водночас захисник вказав, що його підзахисному інкримінується лише два епізоди, і зважаючи на позицію Верховного Суду, на думку захисту, це була провокація з боку правоохоронних органів.

Серед іншого, захист спростував наявність ризику впливу його підзахисним на свідків, оскільки всі основні процесуальні дії були зафіксовані негласним чином і їх якимось чином спотворити неможливо.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали поданого клопотання, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду від 18.05.2020 відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави, терміном до 13 години 24 хвилини 15.07.2020року.

Даний запобіжний захід було неодноразово продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 :

-ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2020 до 16.08.2020 року;

-ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.08.2020 до 12 жовтня 2020 року;

-ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.10.2020 до 07 грудня 2020 року;

-ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.12.2020 до 03 лютого 2021 року;

-ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.02.2021 до 02 квітня 2021 року;

Як під час обрання запобіжного заходу так і протягом його продовження судді констатували про наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. При цьому ухвалою суду від 17 серпня 2020 року обвинуваченому було зменшено розмір застави з 40 до 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а ухвалою суду від 03.12.2020 року розмір застави зменшено до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040грн., і з врахуванням тяжкості злочину, становить мінімальну межу у відповідності до ч.5 ст.182 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений має гарну характеристику від 18.05.2020 року з місця роботи та має гарну характеристику з місця проживання від 20.05.2020 року за підписом голови вуличного комітету він проживає разом з батьками похилого віку, які потребують стороннього догляду, оскільки батько обвинуваченого має ряд захворювань, про що свідчать довідка №20 від 20.05.2020р. про наявність у ОСОБА_10 (батька обвинуваченого) певних хвороб(інсульту, остеохондрозу, грижі) та лист за підписом зав.поліклінічного відділення КНП «Миргородська ЦРЛ» від 21.05.2020 про підтвердження діагнозів хворому ОСОБА_10 1951р.н.

Перевіряючи у судовому засіданні доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 : строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно правових позицій Європейського суду з прав людини, викладеними за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», слідує, що:

- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;

- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;

- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення ;

- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;

- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.

Отже, саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів та їх тяжкість, як підстави для продовження тримання обвинуваченого під вартою, не можуть бути належним обґрунтуванням для подальшого тримання особи під вартою.

Також суд враховує те, що обвинувачений до його взяття від варту 18.05.2020 року не здійснював намірів ухилитися від слідства та суду. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які свідчать про намагання обвинуваченого ухилитися від виконання його процесуальних обов`язків (перебування у розшуку, приводи, накладання грошового стягнення), прокурор також не надав відповідних підтверджень ризику ухилення від органів суду.

Особливу увагу суд звертає також на те, що обвинувачений, перебуваючи під вартою з 18.05.2020 року (майже десять місяців), протягом тривалого строку перебуває у стані процесуальної невизначеності, а тому решта врахованих до цього обставин при продовженні строку дії запобіжного заходу, таких як тяжкість інкримінованих злочинів, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, тощо, також не виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою без остаточного судового рішення про встановлення його вини.

З огляду на наведене, враховуючи те, що будь - яких достатніх фактичних даних, які свідчать про те, що обвинувачений, не утримуючись під вартою буде ухилятися від явки до суду, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжить злочинну діяльність, державним обвинуваченням суду не надано, тому суд вважає за необхідне замінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Будь-яких фактичних даних, які б свідчили про повну відсутність ризиків або можливості застосування судом більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено, і відповідних доказів сторонами не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.177,181,183,315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів, відраховуючи його з 31.03.2021 року по 29.05.2021 року включно.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно з-під варти в ДУ «Полтавська УВП (№ 23)», зобов`язавши його невідкладно прибути до місця свого проживання: АДРЕСА_1 .

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати житло, що розташоване: АДРЕСА_1 . в проміжок часу з 20.00 год. до 06.00 год. ранку наступного дня.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 ,15.06.1977р. з`являтися за викликом суду у встановлений термін, не відлучатися із м.Миргород без дозволу суду, докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт передати для виконання начальнику Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області за місцем проживання обвинуваченого та начальнику ДУ «Полтавська УВП (№ 23)».

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, де він проживає, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Крім того у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти даної ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1