КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000010 стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Згурівського району Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у провадженні, захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2020 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/712/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_1
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_10 спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 при наступних обставинах.
12.02.2019 близько 21 години ОСОБА_12 разом з ОСОБА_10 перебували в приміщенні житлового будинку за місцем проживання останнього, по АДРЕСА_1 , де в ході спільного розпивання алкогольних напоїв між ними виник конфлікт на побутовому підґрунті, який переріс у бійку. У цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і можливість настання від них суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщені будинку по АДРЕСА_1 , наніс останньому кулаками рук не менше одного удару по тулубу, після чого, узявши у руки дерев`яний стілець з фігурними ніжками, висотою 433 мм, наніс ним не менше чотирьох ударів по голові ОСОБА_12 .
Внаслідок цього, ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми (численні рани голови, крововиливи у м`які тканини голови, перелом склепіння черепа, крововиливи під оболонку та у речовину головного мозку) та закритої травми грудної клітки (крововиливи у м`які тканини грудної клітки, переломи ребер, крововиливи у ліву легеню). Згідно з висновком експерта №23/Т від 25.04.2019, указані ушкодження у ділянці голови та тулуба є прижиттєвими, у своїй сукупності відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_12 настала від поєднаної травми голови та тулуба, яка ускладнилася розвитком шоку.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України та посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначені покарання ОСОБА_10 , судом не враховано той факт, що він фактично не визнав себе винним у скоєнні вищевказаного злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, та не розкаявся у його вчиненні. Крім того, ОСОБА_10 вчинив злочин за обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Однак, незважаючи на це, судом призначено ОСОБА_10 покарання, передбачене найнижчою межею для ч. 2 ст. 121 КК України.
За таких обставин, призначене ОСОБА_10 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і його особі та як наслідок, судом першої інстанції ухвалено незаконний вирок, що суперечить завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , посилаючись на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду, змінивши правову кваліфікацію злочину з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 118 КК України, та пом`якшити призначене покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що враховуючи всі обставини справи та думку обвинуваченого ОСОБА_10 , органи досудового розслідування неправильно кваліфікували його дії спочатку за ч. 1 ст. 115, а потім за ч. 2 ст. 121 замість ст. 118 КК України, оскільки не враховані тривалі дружні стосунки між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які унеможливлюють та виключають виникнення бажання у першого спричинити умисно протиправне заподіяння тілесних ушкоджень або смерті іншій людині, що підтверджується в тому числі відповіддю на адвокатський запит Середівської сільської ради.
Крім того, в бесідах друзів ОСОБА_12 розповідав ОСОБА_10 , що не хоче жити, що його покинула жінка, а синам він не потрібний, що має борги за комунальні послуги, світло та газ, які відключені, тож заздрив обвинуваченому в його успішному житті, що є можлива причина конфлікту заздрість, адже він має дружину, дитину, роботу, оплачені комунальні послуги, та інше. Тому і проявлялась іноді неадекватна поведінка і була помічена у ОСОБА_12 раніше у вигляді агресивних дій після надмірного вживання спиртних напоїв, коли несподівано він починав кидати речи, бити посуд і хватати чи бити оточуючих, що підтвердили і свідки в суді: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та стверджує і сам засуджений, як колишній друг померлого.
Також під час конфлікту між друзями встановлено, що засуджений ОСОБА_10 має незадовільний стан здоров`я, тож не міг справитись голими руками з нападником і тому взяв табуретку (передпенсійний вік, хворі легені, язва шлунка, зуби зношені, погано чує, були переломи кісток після ДТП, зараз в тілі металеві вставки), але медичну амбулаторну картку було втрачено слідчим, де в наявності підтвердження хвороб та лікування від них.
Крім того, підтвердженням нападу на засудженого є тілесні ушкодження та залишки його крові на одязі, на подушці та інших місцях. Зокрема, після правопорушення він мав наглядно видні сліди на шиї червоного кольору та розсічення, забій в районі вуха, тобто легкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновком експертного дослідження № 10 від 24.04.2019 року. Тобто характер пошкоджень свідчить, що засуджений дав правдиві покази і мав право на необхідну оборону, але звичайно без перевищення її меж.

Також сторона обвинувачення не може пояснити всі пошкодження на тілі ОСОБА_12 , бо це вимагає додаткових зусиль на проведення нових комплексних експертиз, тож просто безпідставно зараховують як спричинені саме засудженим, хоча факт розбиття скла ОСОБА_12 не заперечується, під час цього отримана частина тілесних пошкоджень порізів та синців, адже скло товсте і важке.
Крім цього обвинувачений звернув увагу на притоптаний сніг та лід безперечно слідами ОСОБА_12 , з можливістю падіння від яких просто послизнувшись та вдарившись об предмети, так як біля вікна, де розбивалось скло, знаходиться костиль металевий, пила двох ручна, купа цегли та каміння з брусом, висячі сосульки з криши та парканчик висотою 20 см від квітника, а біля вхідних дверей у веранді виступає парапет сходів висотою 40 см і 30 см, виступає на вулицю, тож якщо людина впаде, то зможе нанести собі травми, а кров на доріжках також була, що відображено у зверненнях до суду.
Звертає увагу й на те, що має значення як швидко після скоєного діяння настала смерть, чи відразу, чи через деякий час по тому. ОСОБА_12 самостійно рухався, мав змогу звернутися за допомогою в поліцію, лікарню, сусідів, натомість чомусь залишався біля оселі друга, чомусь і чим розбив скло, завдавши шкоду, але всі ці питання обвинувачення чомусь не цікавили. При вчасному наданні медичної допомоги смерть не мала б місця і це очевидно, хоча прямого запитання з цього приводу експертам не ставилось.
Між тим, не вважається злочином, при певних обставинах, навіть позбавлення життя іншої людини у стані необхідної оборони чи за крайньою необхідністю. Саме тому слідство має відповідально ставитись до пояснення своїх дій, яких дотримується ОСОБА_10 на протязі всього часу. В підтвердження цього є тілесні ушкодження, які він отримав під час протистояння, коли його несподівано вдарив ОСОБА_12 банкою по голові в район вуха, а потім мало не задушив, будучи зверху, і коли боротьба відбувалась на полу. Крім того, особа також не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.
Крім того, з`ясування форми вини вбивства має істотне значення для кваліфікації злочину. При цьому судова практика додержується тієї позиції, що, розв`язуючи питання з прямим чи побічним наміром діяла винна особа, слід виходити з сукупності всіх обставин і враховувати не лише попередню поведінку злочинця і потерпілого, їхні взаємини, а й спосіб скоєння злочину, знаряддя злочину, характер поранень заподіяних потерпілому. З`ясування цих питань за їх сукупністю допомагає, слідчому, прокурору, суду з`ясувати питання про те, чи передбачала винна особа наслідки своїх діянь і, безумовно, якщо буде встановлено, а в даному випадку це не встановлено, що особа передбачала можливість настання смерті і ставилась байдуже до цих наслідків, то дії кваліфікуються як навмисні з побічним наміром.

Також важливим в даному випадку є те, що дії потерпілого - протизаконне насильство, викликали у винного ОСОБА_10 право на необхідну оборону, але яке було результатом перевищення межі необхідної оборони, тож слід кваліфікувати його дії не за ч. 2 ст. 121 КК, а за ст. 118 КК, так як це ненавмисне вбивство вчинено, коли винний ОСОБА_10 захищав законні інтереси від суспільно небезпечного посягання, а перевищенням меж необхідної оборони визнається явна, очевидна невідповідність захисту характерові і небезпечності посягання, коли тому, хто посягає без необхідності, умисно завдається шкода вказана у ст. 118 КК України.
Крім того, під час розгляду справ про такі злочини завжди враховується характер небезпеки, яка загрожує тому, хто захищається, його сили і можливості щодо відбиття нападу, а також інші обставини, які могли вплинути на реальне співвідношення сил того, хто нападає і того, хто захищається, а у зв`язку із відсутністю у матеріалах кримінального провадження прямих, достатніх та належних доказів, які б зокрема або у своїй сукупності підтверджували факт скоєння ОСОБА_10 кримінального правопорушення стосовно померлого ОСОБА_12 , наявністю доказів, які доводять непричетність до інкримінованого правопорушення, а також наявністю у сторони захисту доводів щодо зміни кваліфікації, у зв`язку з чим вважає, що обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України не доведено.
Засуджений також зацікавлений щоб інший суд розібрався в подіях скоєння правопорушення, тому, будучи в СІЗО, писав заяви, звернення та звертав увагу суду на важливі питання, які не були достатньо відпрацьовані на досудовому розслідуванні по відпрацюванню версії за ст. 118 КК України (не вилучались з місця події залишки банки, якою був нанесений перший удар обвинуваченому та засіб розбиття вікна в будинку померлим), а повинні бути враховані судом при постановленні нового вироку.

За таких обставин, на думку апелянта, виникають сумніви у достовірності кваліфікації, бо не доопрацювання стороною обвинувачення шляхом перевірки всіх можливих версій вчиненого правопорушення, про що було сказано одразу слідчому, призвело до помилок, які необхідно виправити, оскільки засуджений мав підстави для застосування необхідної оборони, так як посягання загиблого було суспільно небезпечним і вчинялося ним у вигляді намагання заподіяти шкоду.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_10 , вважаючи вирок суду незаконним, просить змінити правову кваліфікацію, а саме з ч. 2 ст. 121 КК України на ст.ст. 118-124 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК за наявності п. 1, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме - із застосуванням 2/3 від максимального строку покарання, обчислити йому строк покарання та зарахувати строк тримання під вартою, згідно Закону № 3413, у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, тобто один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції постановлено вирок за ч. 2 ст. 121 КК України, проте висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення, що грубо суперечить ч. 1 ст. 370 КПК. При цьому, не дослідження судом всіх обставин, породжує сумніви у доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК, а усі сумніви щодо доведеності його вини тлумачаться на користь його невинуватості.
Разом з тим, він не заперечує того, що між ним і потерпілим виникла сварка, в ході якої потерпілий розбив у нього на голові банку, від чого він втратив свідомість, так як удар прийшовся в лівий висок голови, а коли він отямився, то потерпілий сидів на ньому зверху і душив обома руками за горло, викрикуючи погрози його знищити. Тому зрозумівши, що він зараз його задушить, він, втрачаючи свідомість, повторно все ж таки вирвався з під потерпілого та став на ноги, і в той момент, коли потерпілий знову хотів на нього накинутись і звалити з ніг, він ухопив у руки перше що попало, що було найближче до нього, а саме стілець, та стільцем зупинив його протиправні дії, тобто вдарив його стільцем. В той момент він не керував своїми діями, так як обставини тих подій давали йому достатньо підстав на те, що потерпілий дійсно хотів його задушити, тобто, була загроза його життю, тому винним себе у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 121 КК він не визнає, оскільки на той момент діяв виключно з метою самозахисту, а обстановка, що склалась, давала йому достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання на його життя, а відтак у його діях містяться ознаки менш тяжкого злочину, яке передбачено ст.ст. 118-124 КК України вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.
Крім того, з його показів вбачається, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілого або спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, так як здійснював необхідну оборону і тільки з метою припинення його протиправних дій, а тому його дії слід кваліфікувати за ст.ст. 118-124 КК України, як перевищення меж необхідної оборони, але судом першої інстанції це все було спростовано на своїх упереджених висновках, наданих припущеннями обвинувачення, що і призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.
Також зазначає, що призначений йому судом адвокат жодного разу не надав йому ніякої правової допомоги, чим грубо порушено вимоги ст.ст. 45-49 КПК України.
Вказує й на те, що вирок суду обґрунтований недійсними доказами. При цьому жоден зі свідків не вказував на його причетність до цього злочину, адже їм нічого не відомо про подію правопорушення. Також і жодна з експертиз не вказала на наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а до того ж судово-медична експертиза №61МК була проведення 22.04.2019 року, коли подія трапилась 12.02.2019 року, що вказує на неможливість проведення дослідження трупу через такий проміжок часу, і тому є недопустимим доказом. Наголошує на тому, що зібрання та фіксація доказів слідчими здійснювалось з грубим порушенням вимог законодавства, зокрема - проведення слідчим огляду об`єктів місця події без дотримання вимог ст. 232-240 КПК України, а тому вони є недопустимими, та з урахуванням того, що в його діях було лише перевищення меж необхідної оборони, відповідно до ст. 118 КК України, просить закрити справу на підставі п. 2 ст. 284 КПК України.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_10 просить не брати її до уваги, оскільки викладені у ній відомості не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, відповідно до його доповнень до апеляційної скарги, що в його діях було лише перевищення меж необхідної оборони, згідно ст. 118 КК України, і ніяких дій на позбавлення життя ОСОБА_12 він не здійснював, оскільки лише захищався.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 , за спільною позицією сторони захисту, вказав на підтримання ним лише апеляційної скарги захисника та відмову від інших апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційних скарг сторони захисту, відповідно до узгодженої позиції щодо неправильної кваліфікації діяння і необхідності кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст. 118 КК України, та їх заперечення проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а також прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення і заперечення проти апеляційних скарг сторони захисту, повторно частково дослідивши за клопотаннями учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України докази, а саме дані, що характеризують особу обвинуваченого, та за ініціативою суду протокол слідчого експерименту і відеозапис цієї слідчої дії, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_10 та при ухваленні вироку судом були дотримані.
Так, суд першої інстанції, розглянувши дане кримінальне провадження, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у заподіянні ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, від яких в подальшому настала смерть потерпілого, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджений дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.
При цьому повно та всебічно у судовому засіданні були перевірені доводи обвинуваченого щодо наявності в його діях ознак необхідної оборони та спричинення смерті ОСОБА_12 внаслідок перевищення її меж.
Проте, ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадження, які змістовно наведені у вироку, а саме - показаннями потерпілого, свідків, а також письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достовірними.
Так, судом першої інстанції з показань обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 і письмових доказів, встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 товаришували, допомагали один одному та односельцям і спільно вживали алкогольні напої. 12.02.2019 року під час спільного вживання алкогольних напоїв у приміщенні будинку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 стався конфлікт на побутовому підґрунті, який переріс у бійку, а саме - ОСОБА_12 наніс удар банкою в ліву частину голови ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс ОСОБА_12 не менше одного удару по тулубу, а після цього дерев`яним стільцем не менше чотирьох ударів по голові, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми (численні рани голови, крововиливи у м`які тканини голови, перелом склепіння черепа, крововиливи під оболонку та у речовину головного мозку) та закритої травми грудної клітки (крововиливи у м`які тканини грудної клітки, переломи ребер, крововиливи у ліву легеню), які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та від такої поєднаної травми голови та тулуба, яка ускладнилася розвитком шоку, в подальшому настала смерть ОСОБА_12 .

Спричинення ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_12 вказаних тяжких тілесних ушкоджень підтверджується, зокрема даними:
- протоколу огляду місця події з фототаблицями від 13.02.2019 року, за яким в ході проведення, із застосуванням відеозапису, огляду домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , оглянуто труп ОСОБА_12 , встановлено місце вчинення злочину та сліди злочину (т. 1 а.п. 209-250, т. 2 а.п. 1-12, 13, 102);
- висновку експертного дослідження №24 від 24.04.2019 року, згідно якого - На підставі даних судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_12 , 1966 року народження, виявлено: черепно-мозкова травма (численні рани голови, крововиливи у м`які тканини голови, перелом склепіння черепа, крововиливи під оболонки та у речовину головного мозку); закрита травма грудної клітки (крововиливи у м`які тканини грудної клітки, переломи ребер, крововиливи у ліву легеню), синці та рани на тильній поверхні обох кістей. Крововиливи на верхівках соскових м`язів, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, клітини Краєвського у печінці. Смерть його наступила від поєднаної травми голови та тулубу, яка ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа та даними додаткових методів дослідження. Виявлені ушкодження у ділянці голови трупа прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні ознаки травмуючого предмету (предметів) не виявлені. По краях, на стінках ушкоджень та в ділянках осаднень виявлено металізацію сполуками заліза. Виявлені ушкодження у ділянці тулуба та синців на кінцівках, прижиттєві утворилися від дії тупого твердого предмету (тів), або при ударі о такий (і). Дрібні рани на кістях, прижиттєві, утворилися від дії предмету, який володіє ріжучими властивостями. Ушкодження у ділянці голови та тулубу оцінюються у сукупності і відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя, які в даному випадку призвели до настання смерті. Виявлені ушкодження у ділянці верхніх кінцівок відносяться до категорії легких. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі з трупа виявлено етиловий спирт: в крові - 2,57%о, в сечі - 3,42%о, що стосовно до живих осіб може відповідати сильному алкогольному сп`янінню (т. 2 а.п. 30-32);

- висновку експерта №23/Т від 24.04.2019 року, відповідно до якого: смерть ОСОБА_12 наступила від поєднаної травми голови та тулуба, яка ускладнилася розвитком шоку. Черепно-мозкова травма (численні рани голови, крововиливи у м`які тканини голови, перелом склепіння черепа, крововиливи під оболонки та у речовину головного мозку); закрита травма грудної клітки (крововиливи у м`які тканини грудної клітки, переломи ребер, крововиливи у ліву легеню), синці та рани на тильній поверхні обох кістей. Всі виявлені тілесні ушкодження прижиттєві. Ушкодження у ділянці голови та тулубу оцінюються у сукупності і відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя, які в даному випадку призвели до настання смерті ОСОБА_12 . Виявлені ушкодження у ділянці верхніх кінцівок відносяться до категорії легких. Ушкодження у ділянці голови та тулубу оцінюються у сукупності і відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя, які в даному випадку призвели до настання смерті. Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг виконувати активні рухи. Виявлені ушкодження у ділянці голови утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів), з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні ознаки травмуючого предмету (предметів) не виявлені. По краях, на стінках ушкоджень та в ділянках осаднень виявлено металізацію сполуками заліза. Виявлені ушкодження у ділянці тулуба та синців на кінцівках, утворилися від дії тупого твердого предмету (тів), або при ударі о такий (і). Дрібні рани на кістях, прижиттєві, утворилися від дії предмету який володіє ріжучими властивостями. Під час нанесення ушкоджень потерпілий знаходився у вертикальному положенні, або близькому до нього, яке могло змінюватись під час нанесення тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися від однократного удару табуретом. Виявлені ушкодження у ділянці голови утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів), з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні ознаки травмуючого предмету (предметів) не виявлені. По краях, на стінках ушкоджень та в ділянках осаднень виявлено металізацію сполуками заліза. Виявлені ушкодження у ділянці тулуба та синців на кінцівках, утворилися від дії тупого твердого предмету (тів), або при ударі о такий (і). Дрібні рани на кістях, прижиттєві, утворилися від дії предмету, який володіє ріжучими властивостями. Ушкодження у ділянці голови та тулубу оцінюються у сукупності і відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя, які в даному випадку призвели до настання смерті. Від моменту отримання ушкоджень до настання смерті минуло не менш 4-х годин. При судово-токсикологічній дослідженні крові та сечі з трупа виявлено етиловий спирт: в крові - 2,57%о, в сечі - 3,42%о, що стосовно до живих осіб може відповідати сильному алкогольному сп`янінню. Виявлені численні ушкодження на верхніх кінцівках, що може свідчити про боротьбу та самозахист. Ушкодження спричинялись різними предметами. Встановити послідовність нанесення ушкоджень, враховуючи що вони утворились у відносно короткий проміжок часу, неможливо. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися одномоментно. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні з положення стоячи (т. 2 а.п. 26-28);
- висновку експерта №61-мк від 22.04.2019 року, відповідно до якого - при судово-медичному криміналістичному дослідженні клаптя шкіри з трупа гр. ОСОБА_12 , 1966 року народження, виявлено чотири ушкодження з ознаками забитих, які виникли від дій тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні ознаки травмуючого предмету (предметів) при дослідженні ушкоджень на клапті шкіри не виявлені. По краях, на стінках ушкоджень та в ділянках осаднень виявлено металізацію сполуками заліза. Виникнення виявлених ушкоджень від дій наданого на дослідження фрагменту ніжки виключається, від дій зовнішнього ребра (ребер) 1/3 верхньої частини ніжок табурету не виключається (т. 2 а.п. 34-36);
- висновку експерта №19/10-1/157-СЕ/19 від 28.03.2019 року, відповідно до якого - визначено генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1) (таблиця 1.1, додаток 1) та генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2) (таблиця 1.1, додаток 1). На ніжках дерев`яного стільця в об`єктах №№ 16, 17 виявлені клітини з ядрами, в об`єктах №№ 15,18 виявлені клітини та кров людини. Встановлено генетичні ознаки крові та клітин на дерев`яному стільці (об`єкт № 18), клітин на дерев`яному стільці (об`єкт № 16), які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючими ДНК-профілями (таблиця 2.1, додаток 2). Генетичні ознаки крові та клітин на дерев`яному стільці (об`єкт № 15) є змішаними, містять генетичні ознаки більш ніж двох осіб і для ідентифікації на придатні. Генетичні ознаки клітин на дерев`яному стільці (об`єкт № 17) не встановлені, у зв`язку з недостатньою кількістю ДНК в даному об`єкті. Домінуючий ДНК-профіль крові та клітин на дерев`яному стільці (об`єкт № 18) збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_20 (об`єкт № 2) і не збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт №. 1). Походження слідів крові та клітин, генетичні ознаки яких домінують в об`єкті №18 від ОСОБА_10 виключається. Домінуючий ДНК-профіль клітин на дерев`яному стільці (об`єкт №16) збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1) і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2). Походження клітин, генетичні ознаки яких домінують в об`єкті № 16 від ОСОБА_12 виключається. На дерев`яному уламку (об`єкти №№ 6,7) виявлені поодинокі клітини з ядрами. Генетичні ознаки клітин на дерев`яному уламку (об`єкти №№ 6,7) не встановлені, у зв`язку з недостатньою кількістю ДНК в зазначених об`єктах. У зв`язку з зазначеним питання не вирішувалось. На дерев`яному стільці (об`єкти №№ 8-14) виявлена кров людини. На дерев`яному стільці встановлено генетичні ознаки крові в об`єктах №№ 8-12, які наведено в таблиці 1.1., додатку 1, також встановлено генетичні ознаки крові в об`єкті № 13, які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем, які наведено в таблиці 2.1, додатку 2. Генетичні ознаки слідів крові на дерев`яному стільці (об`єкт № 14) не встановлені, у зв`язку з недостатньою кількістю ДНК в об`єкті. Генетичні ознаки слідів крові на дерев`яному стільці (об`єкти №№ 8,9,12) та домінуючий ДНК-профіль крові в об`єкті № 13 збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2) і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_12 та в об`єктах №№ 8,9,12 складає 2,15 х 1035. Сукупність генетичних ознак, встановлених у об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 4,64 х 1034 осіб. Походження слідів крові в об`єктах №№ 8,9,12 та слідів крові, генетичні ознаки яких домінують в об`єкті № 13 від ОСОБА_10 виключається. Генетичні ознаки слідів крові на дерев`яному стільці (об`єкти №№ 10,11) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1) і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_10 та в об`єктах №№ 10,11 складає 2,69 х 1039. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,71 х 1038 осіб. Походження слідів крові в об`єктах №№ 10,11 від ОСОБА_12 виключається. На комірі светра (об`єкт № 19) та правому манжеті (об`єкт № 20) виявлена кров людини. На светрі встановлено генетичні ознаки крові в об`єктах №№ 19,20, які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючими ДНК-профілями, які наведено в таблиці 2.1, додатку 2. Домінуючі ДНК-профілі крові на светрі (об`єкти №№ 19,20) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1) і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2). Походження слідів крові на светрі, генетичні ознаки яких домінують в об`єктах №№ 19,20 від ОСОБА_12 виключається. На штанах синього кольору (об`єкт № 21) виявлена кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові на штанах синього кольору (об`єкт №21), які наведено в таблиці 1.1, додатку 1. Генетичні ознаки слідів крові на штанах синього кольору (об`єкт № 21) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1) і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_10 та в об`єкті № 21 складає 2,69 х 1039. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,71 х 1038 осіб. Походження слідів крові на штанах синього кольору в об`єкті № 21 від ОСОБА_12 виключається. У змиві з дверей вхідних до будинку (об`єкт № 3) виявлена кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові у змиві з дверей вхідних до будинку (об`єкт № 3), які наведено в таблиці 1.1, додатку 1. Генетичні ознаки слідів крові у змиві з дверей вхідних до будинку (об`єкт № 3) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2) і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_12 та в об`єкті № 3 складає 2,15 х 1035. Сукупність генетичних ознак, встановлених у об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 4,64 х 1034 осіб. Походження слідів крові в об`єкті № 3 від ОСОБА_10 виключається. У змиві зі стінки біля дверей з дерев`яної поверхні (об`єкт № 4) виявлена кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові у змиві зі стінки біля дверей з дерев`яної поверхні (об`єкт № 4), які наведено в таблиці 1.1, додаток 1. Генетичні ознаки слідів крові у змиві зі стінки біля дверей з дерев`яної поверхні (об`єкт № 4) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт №2). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_12 та в об`єкті № 4 складає 2,15 х 1035. Сукупність генетичних ознак, встановлених у об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 4,64 х 1034 осіб. Походження слідів крові в об`єкті № 4 від ОСОБА_10 виключається. У змиві зі стіни під вікном (об`єкт № 5) виявлена кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові у змиві зі стіни під вікном (об`єкт № 5), які наведено в таблиці 1.1, додатку 1. Генетичні ознаки слідів крові у змиві зі стіни під вікном (об`єкт № 5) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (об`єкт № 2) і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (об`єкт № 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_12 та в об`єкті № 5 складає 2,15 х 1035. Сукупність генетичних ознак, встановлених у об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 4,64 х 1034 осіб. Походження слідів крові в об`єкті № 4 від ОСОБА_10 виключається (т. 2 а.п. 38-68);
- висновку експерта №53 від 21.03.2019 року, відповідно до якого: На куртці, в об. №№ 1-9, надісланій на дослідження, виявлена кров людини. При встановленні групової приналежності крові в об. №№ 1-9 на куртці виявлені антигени В та Н. Отже, кров в об. №№ 1-9 на куртці могла походити від потерпілого гр. ОСОБА_12 . Також не виключається в даних об`єктах можливість змішування крові потерпілого гр. ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_10 , при наявності у нього тілесних ушкоджень, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею (т. 2 а.п. 74-76);
- висновку експерта №55 від 25.03.2019 року, відповідно до якого: На дублянці (за постановою - куртці), в об.№№1-3,5,8, вилученій під час ОМП, виявлена кров людини. При встановленні групової належності крові в об. №№1-3 встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А, а також виявлений антиген Н; в об.№№5,8 виявлені антигени В і Н. Таким чином, кров в об. №№1-3,5,8 на дублянці жіночій, могла походити від потерпілого гр. ОСОБА_12 . Не виключено також походження крові в слідах об.№№1- 3,5,8 внаслідок змішення крові потерпілого гр. ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_10 , за умови наявності в останнього тілесних ушкоджень, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею. На дублянці (за постановою - куртці), в об.№№4,6,7,9-15, вилученій під час ОМП, кров не виявлена (т. 2 а.п. 80-81);
- висновку експерта №56 від 25.03.2019 року, відповідно до якого: На дублянці чоловічій (за постановою - куртці), в об.№№1,2, вилученій під час ОМП, виявлена кров людини. При встановленні групової належності крові в об.№№1,2 виявлені антигени В і Н. Таким чином кров в об. №№1,2 на дублянці чоловічій, могла походити від потерпілого гр. ОСОБА_12 . Не виключено також походження крові в слідах об.№№1,2 внаслідок змішення крові потерпілого гр. ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_10 , за умови наявності в останнього тілесних ушкоджень, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею. На дублянці чоловічій (за постановою - куртці), в об.№№3-15, вилученій під час ОМП, кров не виявлена(т. 2 а.п. 82-83);
- висновку експерта №57 від 27.03.2019 року, відповідно до якого: На шапці, в об. №№ 1-4, надісланій на дослідження, виявлена кров людини. В об. №№ 1-4 на шапці встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н. Отже, кров в об. №№ 1-4 на шапці могла походити від потерпілого гр. ОСОБА_12 (т. 2 а.п.84-86);
- висновку експерта №58 від 25.03.2019 року, згідно якого: На наволочці, в об.№№1,2, вилученій під час ОМП, виявлена кров людини. При встановленні групової належності крові в об.№№1,2 встановлена група О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. Таким чином, кров, в об.№№1,2 на наволочці, могла походити від підозрюваного гр. ОСОБА_10 . На подушці, в об.№№3-6, вилученій під час ОМП, кров не виявлена (т. 2 а.п. 87-88);
- висновку експерта №59 від 20.03.2019 року, відповідно до якого: На календарі, в об. №№ 1-3, надісланому на дослідження, виявлена кров людини. При встановленні групової приналежності крові в об. №№ 1-3 на календарі виявлені антигени В та Н. Отже, кров в об. №№ 1-3 на календарі могла походити від потерпілого гр. ОСОБА_12 . Також не виключається в даних об`єктах можливість змішування крові потерпілого гр. ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_10 , при наявності у нього тілесних ушкоджень, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею (т. 2 а.п. 89-91);
- висновку експерта №21/Д від 26.04.2019 року, відповідно до якого: На тілі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на лівій вушній раковині, забитої рани в лівій завушній ділянці, забитої рани тильної поверхні третьої фаланги п`ятого пальця правої кисті, саден на лівій щоці. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на лівій вушній раковині, забитої рани в лівій завушній ділянці, забитої рани тильної поверхні третьої фаланги п`ятого пальця правої кисті, двох саден на лівій щоці, виникли від дії тупого твердого предмету (тів), з обмеженою контактуючою поверхнею, або при ударі о такий (і). Виявлені тілесні ушкодження спричинено від не менш ніж трьох-п`яти механічних дій тупого твердого предмету (предметів), або при ударі о такий (такі). Враховуючи характер, локалізацію, а також ступень вираженності ознак загоєння вказаних тілесних ушкоджень, термін їх утворення може відповідати даті на яку вказує слідчий в ухвалі від 12.12.2018. За своїм характером всі виявлені тілесні ушкодження, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Враховуючи характер, кількість та розташування тілесних ушкоджень по різним анатомічним лініям, утворення їх при падінні з висоти власного зросту вважаю не характерним (т. 2 а.п. 92);
- висновку експерта №10 від 19.04.2019 року, відповідно до якого: На тілі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені рани і садна обличчя, рана на пальці правої кісті, виникли від дії тупого твердого предмету (тів), з обмеженою контактуючого поверхнею, або при ударі о такий (і) і відносяться до категорії легких (т. 2 а.п. 146);
- протоколу освідування особи від 13.02.2019 року із фотоілюстрацією до нього, згідно якого, в ході проведеного в приміщенні приймального відділення Згурівської ЦРЛ освідування гр. ОСОБА_10 , на момент зовнішнього огляду у ОСОБА_10 виявлено за лівим вухом садно до 0,8 см. Також було відібрано біологічні зразки на виявлення стану алкогольного сп`яніння (т. 2 а.п. 148-149);
- протоколу №5 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 13.02.2019 року, згідно якого: За результатами проведення дослідження повітря ОСОБА_10 на пристрій «Алкотест» - 0,1 СУ, останній перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 2 а.п.150);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 14.02.2019 року та відеозапису цієї слідчої дії, за участю підозрюваного ОСОБА_10 , що був переглянутий відповідним протоколом від 10.03.2019 року із викладенням розмов під час проведення слідчої дії, та в ході якого ОСОБА_10 описав події учасником яких був він та ОСОБА_12 в період 12.02.2019 13.02.2019 року, що зафіксовано відеозаписом. Також під час слідчого експерименту ОСОБА_10 надав светр та штани, що були на ньому під час конфлікту між ним та ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 159-160, 161-162, 102).

Отже, приведеними вище доказами беззаперечно підтверджується факт спричинення ОСОБА_10 , шляхом завдання не менше одного удару кулаком по тулубу та дерев`яним стільцем не менше чотирьох ударів по голові, тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 у виді черепно-мозкової травми та закритої травми грудної клітки, що ускладнилися розвитком шоку, від яких в подальшому настала його смерть.

При цьому, як визнав суд першої інстанції, і з цим погоджується колегія суддів, вищенаведені докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми та в повному обсязі підтверджують встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження.

Водночас, з посиланнями обвинуваченого ОСОБА_10 про недопустимість як доказів: протоколу огляду місця події від 13.02.2019 року, в ході якого оглядалось домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , та висновку експерта №61-мк від 22.04.2019 року, відповідно до якого - при судово-медичному криміналістичному дослідженні клаптя шкіри з трупа гр. ОСОБА_12 , 1966 року народження, виявлено чотири ушкодження з ознаками забитих, які виникли від дій тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, та їх виникнення від дій зовнішнього ребра (ребер) 1/3 верхньої частини ніжок, наданого на доcлідження, табурету не виключається, колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.
Згідно ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як встановлено у ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків установлених частиною третьою цієї статті.
Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що 13.02.2019 року слідчим СВ Згурівського ВП ОСОБА_21 , за участю понятих ОСОБА_22 і ОСОБА_23 та спеціаліста ОСОБА_24 , було проведено огляд місця події - домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , за добровільною згодою її власника - ОСОБА_10 , про що він надав відповідну заяву (т. 1 а.п. 208).
Також ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 14.02.2019 року задоволено клопотання слідчого Згурівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області ВП ОСОБА_21 та надано йому дозвіл у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 13.02.2019, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на проведений ним 13.02.2019 року огляд, у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, буд. АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 як спадкоємцю за заповітом (т. 2 а.п. 15-16).

Отже, огляд домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , здійснено слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 233, 237-238 КПК України та підстави для визнання, складеного за результатами такого огляду, протоколу огляду місця події від 13.02.2019 року, недопустимим відсутні.
А відтак, твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про недодержання слідчим встановленого кримінальним процесуальним законом порядку отримання та фіксації цього доказу, які жодним чином ним і необґрунтовані, слід визнати безпідставними.

Також, як слідує з матеріалів провадження, на підставі ухвали слідчого судді Згурівського районного суду Київської області від 04.04.2019 року судовим експертом ОСОБА_25 було проведено судово-медичне криміналістичне дослідження речових доказів по кримінальному провадженню №0000010, яке було розпочато 22.04.2019 року та закінчено 23.04.2019 року, та за його результатами складено висновок №61-мк від 22.04.2019 року, відповідно до якого - при судово-медичному криміналістичному дослідженні клаптя шкіри з трупа гр. ОСОБА_12 , 1966 року народження, виявлено чотири ушкодження з ознаками забитих, які виникли від дій тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, та їх виникнення від дій зовнішнього ребра (ребер) 1/3 верхньої частини ніжок, наданого на дослідження, табурету не виключається (т. 2 а.п. 34-36).
Таким чином, вказана судово-медична криміналістична експертиза була призначена, у відповідності з вимогами ст. 242-244 КПК України, та проведена компетентною особою відносно наданих на дослідження об`єктів - клаптів шкіри з трупу ОСОБА_12 , що були відібрані при проведенні його судово-медичного експертного дослідження 13.02.2019 року, та табурету, вилученого 13.02.2019 року в ході огляду місця події - буд. АДРЕСА_1 , тобто з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а її висновки є конкретними та не мають жодних суперечностей, які б давали підстави для сумнівів в їх правильності, і протилежні тому доводи ОСОБА_10 про недопустимість як доказу даного експертного висновку не заслуговують на увагу, як необґрунтовані.
Встановлені судом першої інстанції та викладені у вироку обставини вчиненого злочину, зокрема щодо місця, часу, частково способу вчинення та його наслідків, як і причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_10 , в апеляційних скаргах сторони захисту фактично не оспорюються.
Разом з тим, під час допиту в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 не визнав фактичні обставини того, що ним один раз був здійснений удар в тулуб ОСОБА_12 , а у пред`явленому обвинувачені із чотирьох ударів табуретом по голові ОСОБА_12 вказав, що визнає лише один удар. В цілому розуміє, що вдарив ОСОБА_12 , який помер, однак свої протиправні дії визнає як перевищення меж необхідної оборони, та згоден нести кримінальну відповідальність за ст. 118 КК України.
При цьому обвинувачений надав показання про те, що 12.02.2019 року, під час розпиття ним спільно з ОСОБА_12 алкогольних напоїв, останній вдарив його трьохлітровою банкою по голові за вухом з правої сторони, від чого він втратив свідомість. Прийшов в себе від того, що йому стало важко дихати, і відкривши очі, побачив, що на ньому сидить ОСОБА_12 та душить руками за горло. Він колінами ніг двічі почав його відштовхувати та бити по спині, збивши потерпілого з себе. Після чого вони одночасно піднялися із підлоги та ОСОБА_12 почав іти до виходу з будинку на вулицю, де в коридорі стояли лопати та сокира. Побоюючись, що ОСОБА_12 може їх взяти і заподіяти йому шкоди, він узяв табурет, на якому сидів, і вдарив ОСОБА_12 ззаду табуретом по голові. ОСОБА_12 , який стояв до нього спиною, від цього одного удару по голові упав обличчям вперед всім тілом у сніг на вулиці. Побачивши, що ОСОБА_12 почав рухатися, він закрив двері будинку, залишивши ОСОБА_12 на вулиці, а сам пішов у кімнату і ліг на дивані. В подальшому почув глухий звук та вийшов із кімнати до коридору і побачив, що ОСОБА_12 розбив скло у вікні та сидить навприсядки біля труби і щось бурмоче. Він пішов до сусідів, щоб зателефонувати в поліцію, але сусіди відмовили йому у здійснені телефонного дзвінка, та він повернувся до дому. ОСОБА_26 сидів на тому самому місці. Він пішов до будинку і закрив двері. Через деякий час прийшла його дружина із донькою до дому та він дружині розповів, що ОСОБА_12 його душив, а він його ударив стільцем по голові. Тоді під тарілками на столі вони знайшли телефон ОСОБА_12 та його жінка зателефонувала сину ОСОБА_12 - ОСОБА_27 , щоб він забрав свого батька, бо той бушує, але той сказав, що він на роботі. Він побачив, що ОСОБА_12 вже лежав на снігу і так пролежав на снігу - із ночі 12.02.2019 до ранку 13.02.2019. Прокинились вони о 04.45 і його дружина йому сказала, що вечором виходила, наділа на ОСОБА_12 шапку та вкрила, але попросила його подивитися, щоб ОСОБА_12 не замерз. Дружина пішла на роботу, а він затягнув ОСОБА_12 до веранди. ОСОБА_12 дихав, але дихання почало слабшати, він почав приводити його до тями, але близько 06.30 год. ОСОБА_12 перестав дихати. Тоді він пішов до ОСОБА_28 голови сільської ради, і сказав його дружині ОСОБА_29 , щоб вона викликала поліцію, так як ОСОБА_30 помер. Близько 06.55 год., повертаючись додому від ОСОБА_28 , він побачив на вулиці перелякану доньку та сусідку ОСОБА_31 . Остання забігла до хати і почала самовільно, без його вказівок прибирати і змивати кров із дверей. Він їїспитав, що вона робить, але остання його не слухала. Він сказав, щоб вона покинула все, дав їй гроші на пляшку, і вона побігла купити горілку. У той час прийшла фельдшер, і за нею прийшов син ОСОБА_32 ОСОБА_27 та приїхали працівники поліції.

Зазначив, що впевнений, що не причетний до інших тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , але звідки на тілі ОСОБА_12 взялися тілесні ушкодження, що зазначені у висновках експерта численні переломи ребер, множинні рани на голові ОСОБА_12 , пояснити не може.

На такі обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_10 вказав і в ході проведеного за його участю 14.02.2019 року слідчого експерименту, протокол проведення якого та відеозапис цієї слідчої дії були досліджені і під час апеляційного розгляду (т. 2 а.п. 159-160, 102).
Між тим, судом першої інстанції обґрунтовано не були взяті до уваги ті твердження обвинуваченого, що він не причетний до нанесення ОСОБА_12 ударів по тулубу та те, що він наніс лише один удар стільцем по голові ОСОБА_12 , оскільки вони повністю спростовуються дослідженими судом доказами, що наведені вище.
З таких висновком погоджується і колегія суддів, адже виключаючи обставини нанесення ОСОБА_12 таких тілесних ушкоджень, які вказані у висновках експерта, а саме - перелому ребер з крововиливами у ліву легеню, так як наніс лише один удар стільцем по голові ОСОБА_12 , пояснити їх походження, як і механізм виникнення, відповідно до висновку експерта №10 від 19.04.2019 року (т. 2 а.п. 146), рани на пальці правої кісті у самого ОСОБА_10 , останній не може.
Крім того, з показань обвинуваченого слідує, що після заподіяння ним ОСОБА_12 одного удару табуретом по голові, останній впав на вулицю, а через деякий час розбив вікно у веранді, і в даному місці потерпілого ОСОБА_12 виявила свідок ОСОБА_14 , відповідно до її показань в суді першої інстанції, після чого вдягла його та підклала свою дублянку, а вранці побачила ОСОБА_12 , який на той час із місця, де вона його бачила увечері, на колінах просунувся на 2 метри по подвір`ю, і з того ж самого місця ОСОБА_10 , на прохання своєї дружини, затягнув ОСОБА_12 в будинок. При цьому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №23/Т від 24.04.2019 року, смерть ОСОБА_12 наступила від поєднаної травми голови та тулуба, яка ускладнилася розвитком шоку. Черепно-мозкова травма: численні рани голови, крововиливи у м`які тканини голови, перелом склепіння черепа, крововиливи під оболонки та у речовину головного мозку, а закрита травма грудної клітки - крововиливи у м`які тканини грудної клітки, переломи ребер, крововиливи у ліву легеню. Під час нанесення ушкоджень потерпілий знаходився у вертикальному положенні, або близькому до нього, яке могло змінюватись під час нанесення тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися від однократного удару табуретом. Всі тілесні ушкодження були прижиттєвими (т. 2 а.п. 26-28, 30-32).
Отже, з вищеприведеного слідує, що ОСОБА_12 після конфлікту не залишав територію подвір`я ОСОБА_10 , а тому, на противагу твердженням сторони захисту, виключається можливість отримання ним тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, в інший спосіб чи від іншої особи.
При цьому за позицією в суді обвинуваченого ОСОБА_10 , наносячи удар табуреткою по голові потерпілому, він діяв виключно з метою свого захисту від нападу ОСОБА_33 , який вдарив його банкою по голові та намагався його задушити, тому, коли ОСОБА_34 почав іти до виходу з будинку на вулицю, де в коридорі стояли лопати та сокира, побоюючись, що ОСОБА_12 може їх взяти і заподіяти йому шкоди, він узяв табурет, на якому сидів, і вдарив ОСОБА_12 ззаду табуретом по голові, тобто в межах необхідної оборони від нападу потерпілого, а умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого, не мав.

Проте, ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадженні, які змістовно наведені у вироку, як вважає їх неспроможними і колегія суддів.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 36 КК України, кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Між тим, з матеріалів кримінального провадження не встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 вчинив таке протизаконне насильство або дії, які, за своїм характером, створювали б у ОСОБА_10 право на необхідну оборону.

Так, згідно з даними висновку експерта №21/Д від 26.04.2019 року: на тілі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на лівій вушній раковині, забитої рани в лівій завушній ділянці, забитої рани тильної поверхні третьої фаланги п`ятого пальця правої кисті, саден на лівій щоці. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на лівій вушній раковині, забитої рани в лівій завушній ділянці, забитої рани тильної поверхні третьої фаланги п`ятого пальця правої кисті, двох саден на лівій щоці, виникли від дії тупого твердого предмету (тів), з обмеженою контактуючою поверхнею, або при ударі о такий (і). Виявлені тілесні ушкодження спричинено від не менш ніж трьох-п`яти механічних дій тупого твердого предмету (предметів), або при ударі о такий (такі). Враховуючи характер, локалізацію, а також ступень вираженності ознак загоєння вказаних тілесних ушкоджень, термін їх утворення може відповідати даті на яку вказує слідчий в ухвалі від 12.12.2018. За своїм характером всі виявлені тілесні ушкодження, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Враховуючи характер, кількість та розташування тілесних ушкоджень по різним анатомічним лініям, утворення їх при падінні з висоти власного зросту вважаю не характерним (т. 2 а.п. 92).
Отже, твердження обвинуваченого ОСОБА_10 під час допиту в суді першої інстанції в частині того, що ОСОБА_12 намагався його задушити, є непереконливими, оскільки за вищенаведеним висновком експерта відсутня інформація щодо наявності у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в області шиї.
Разом з тим, сторона захисту, посилаючись на встановлені висновком експерта обставини щодо наявності у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень від завданого потерпілим ОСОБА_12 удару банкою по голові ОСОБА_10 та показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що, коли ОСОБА_34 почав йти до виходу з будинку на вулицю, де в коридорі стояли лопати та сокира, та ОСОБА_12 міг їх взяти і заподіяти ОСОБА_10 шкоду, наполягає на вчиненні потерпілим такого протизаконного насильства до ОСОБА_10 , яке, начебто, загрожувало його життю і здоров`ю, що вимагало вжиття ОСОБА_10 активних дій щодо його захисту.

Між тим, встановлені судом обставини, при яких відбулось завдання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , навіть з урахуванням тих, на які посилається сторона захисту, свідчать про відсутність такої реальної загрози життю і здоров`ю ОСОБА_10 , які б потребували необхідної оборони з його боку від загиблого.

Так, зважаючи на показання обвинуваченого та дані проведеного з його участю 14.02.2019 року слідчого експерименту, з яких слідує, що ОСОБА_10 наніс один удар табуретом ОСОБА_12 , коли останній знаходився до нього спиною і мав намір вийти з будинку, не маючи в руках предметів, якими б він міг заподіяти тілесні ушкодження, то конфлікт між ними припинився ще в будинку, а відтак, ОСОБА_12 не створював ніякої загрози життю та здоров`ю ОСОБА_10 , що б могло вимагати від нього вжиття таких заходів до їх захисту.
Отже, зважаючи на фактичні обставини вчиненого ОСОБА_10 злочину, які визнані судом доведеними, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що обвинувачений, під час заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 , знаходився у стані необхідної оборони, оскільки рішення про завдання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, і зокрема ударів стільцем, він приймав під впливом факторів, які не зумовлювали вжиття заходів для свого захисту, а, керуючись умислом на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_12 , який був мотивований попередньою некоректною поведінкою останнього стосовно ОСОБА_10 .
Натомість, як слідує з вищенаведених доказів, обвинувачений ОСОБА_10 мав умисел саме на спричинення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, оскільки, навіть за показаннями в суді самого ОСОБА_10 , фактично вже після припинення між ними конфлікту та коли потерпілий виходив з будинку, він завдав потерпілому ззаду удар табуретом по голові, від чого останній через парапет сходів, висотою 40 см і 30 см, біля вхідних дверей у веранді, що виступає на вулицю, впав вперед обличчям всім тілом у сніг, що свідчить про те, що ОСОБА_10 мав намір спричинити потерпілому тілесні ушкодження, адже мав можливість дочекатися, коли ОСОБА_12 вийде з будинку та зачинити двері, а, наполегливо прагнучи реалізувати свій умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, завдав йому ззаду удар табуретом по голові.
Враховуючи наведене й виходячи із встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, в т.ч. щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень потерпілого, слід дійти висновку, що ОСОБА_10 раптово, на ґрунті побутового конфлікту, завдавши ОСОБА_12 не менше одного удару по тулубу, після чого, взявши у руки дерев`яний стілець, завдаючи ним удари по голові ОСОБА_12 , об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння і передбачав, що внаслідок цього буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода (ступінь тяжкості тілесних ушкоджень). Тобто він діяв із неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, тому має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисні тяжкі тілесні ушкодження, а до настання смерті ОСОБА_12 від таких ушкоджень ставився необережно.
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив злочин, з кваліфікуючими наслідками, суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений прямий наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один - похідний наслідок (смерть потерпілого), психічне ставлення до якого полягає лише в необережній формі вини - злочинній недбалості.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_10 повністю охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 121 КК України, як завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 .
З цих підстав, колегія суддів вважає надуманими протилежні тому твердження захисника ОСОБА_9 про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 відповідають правовій кваліфікації за ст. 118 КК України, адже вони спростовуються наведеними вище доказами, які вказують на наявність в діях ОСОБА_10 саме прямого умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.
При цьому колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що сторона захисту, вказуючи на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за менш тяжким злочином, передбаченим ст. 118 КК України, через те, що вчинено ненавмисне вбивство, коли винний ОСОБА_10 захищав законні інтереси від суспільно небезпечного посягання та перевищив межі необхідної оборони, залишає поза увагою те, що при кваліфікації дій винної особи за ст. 118 КК України, вчиняється убивство людини умисно, тобто особа, яка вчиняє злочин, усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і якщо і не бажає, то свідомо припускає їх настання.

Між тих, з досліджених в суді першої інстанції доказів слідує, що обвинувачений ОСОБА_10 був переконаний, що заподіяв ОСОБА_12 лише тілесні ушкодження, так як після конфлікту намагався викликати медичних працівників та співробітників поліції, у зв`язку з розбиттям скла в його будинку, що підтвердили в суді свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , і ці обставини переконливо вказують на відсутність умислу на заподіяння смерті потерпілому, що виключає суб`єктивну сторону дій обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого 118 КК України.

Також, зважаючи на вищевикладене та дані висновку судово-психіатричного експерта №173 10.04.2019 року про те, що ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страдав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, а також, що ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому вираженому стані не перебував (т. 2 а.п. 176-177), колегія суддів вважає безпідставними твердження захисника з приводу наявності сильного душевного хвилювання внаслідок чого була відсутня можливість оцінити відповідність заподіяної шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, що виключає кримінальну відповідальність, адже ні перебування обвинуваченого ОСОБА_10 , під час заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 , у стані необхідної оборони, ні заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого під впливом саме сильного душевного хвилювання, необхідною умовою якого є раптовість як сильного душевного хвилювання винного, спровокованого діями потерпілого, так і спричинення останньому смерті чи тяжких тілесних ушкоджень, матеріалами провадження не підтверджуються.

Таким чином, виходячи з формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , яке суд першої інстанції визнав доведеним, та даних висновку судово-психіатричного експерта №173 від 10.04.2019 року, що наведені вище, колегія суддів вважає правильною правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння ОСОБА_12 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, внаслідок чого вимоги апеляційних скарг сторони захисту про перекваліфікацію дій останнього на ст. 118 цього Кодексу не можуть бути задоволені, через відсутність для цього законних підстав.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, виходячи в тому числі і з апеляційних доводів сторони обвинувачення, в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Як слідує з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_10 покарання за вчинений ним злочин та визначаючи його у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_10 вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що є найвищою соціальною цінністю в державі, ступінь суспільної небезпечності вчиненого, обставини його вчинення, умисний протиправний характер діяння, його наслідки, а саме те, що злочинні дії обвинуваченого призвели до смерті ОСОБА_12 , форму й ступінь вини, протиправну поведінку ОСОБА_12 по відношенню до ОСОБА_10 , що і призвело до створення конфлікту між ними, визнавши це пом`якшуючою покарання обставиною, а вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що його обтяжує, а також - дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відповідно до ст. 89 КК України, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де в цілому характеризується з позитивної сторони, не притягувався до адміністративної відповідальності, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога, одружений, має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, проте в минулому постійно працював.
Отже, зваживши на вказані обставини і дані щодо особи ОСОБА_10 , суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі, навівши при цьому у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, та дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання повинні відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, визначаючи розмір призначеного ОСОБА_10 покарання за вчинений злочин у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України, у виді 7 років позбавлення волі, судом першої інстанції не в повній мірі було враховано такі обставини, як: протиправну поведінку потерпілого по відношенню до ОСОБА_10 , що призвело до заподіяння ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень і створення конфлікту між ними, позицію в суді потерпілого ОСОБА_15 , якийбудь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_10 не має і цивільний позов не заявляв, а також позитивні характеристики ОСОБА_10 , що надані йому односельцями, як доброї та неконфліктної особи, гарного спеціаліста в сфері ремонту автомобілів та зварюванні та який завжди готовий надати допомогу, що він, перебуваючи під вартою у даному провадженні, залучався до праці в умовах ДУ "Київський слідчий ізолятор", де зарекомендував себе посередньо, заохочень та стягнень не має, його вік, сімейний стан та наявність на утриманні неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_35 , 2010 р.н., і конкретні обставини провадження, які вказують на те, що ОСОБА_10 вживались заходи щодо надання медичної допомоги ОСОБА_12 , змішану форму вини ОСОБА_10 , яка за психічним ставленням до наслідків вчиненого злочину полягає лише в необережній формі вини, і усвідомлення ним наслідків, до яких призвело його дії, та висловлення ним з цього приводу жалю і каяття у вчиненому, які в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України і пом`якшення, призначеного ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України, покарання до 5 років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2020 року стосовно ОСОБА_10 підлягає зміні в частині призначеного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, а відтак, апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора у провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора у провадження залишити без задоволення.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2020 року стосовно ОСОБА_10 змінити, пом`якшивши ОСОБА_10 призначене покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3