Провадження №11-кп/801/314/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд

у складі :

головуючого:судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі. Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена ст. 82 Кримінального кодексу України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачене. Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 року та направленні справи на новий судових розгляд.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на сьогоднішній день він відбув 21 рік 10 місяців довічного позбавлення волі. Подальше своє утримання під вартою вважає порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Зазначає, що до суду першої інстанції він не звертався із клопотанням про звільнення його умовно-достроково або заміну покарання на більш м`яке в порядку ст. ст. 81.82 або 87 КК України. Проте суд першої інстанції послався саме на ці норми закону. Вважає, що його покарання має бути пом`якшено через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України №2».

Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

Вироком Дніпропетровського обласного суду від 04.09.2000, ОСОБА_8 визнано винним за п. «а», п. «б», п. «з» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) та на підставі ст. 42 КК України засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.11.2000, вирок Дніпропетровського обласного суду від 04.09.2000 залишено без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Посилання засудженого ОСОБА_8 на порушення cт.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та невідповідність рішенню у справі «Петухов проти України № 2», де зазначено, що довічне позбавлення волі у тому вигляді, що існує в Україні, являє по своїй суті жорстоке поводження, суд вважає необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, відповідно до ст.44 розділу 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоб гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

За таких обставин клопотання засудженого ОСОБА_8 є передчасним, оскільки не може бути вирішене судом за відсутності законодавчого механізму, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4