Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2021 року

м. Київ
справа № 489/3060/19
провадження № 51-1058ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 .

Встановлені обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, визначених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Також частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 та стягнуто на її користь із ОСОБА_5 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Миколаївський апеляційний суд вироком від 26 січня 2021 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора та частково задовольнив апеляційну скаргу потерпілої.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 скасував у частині звільнення від відбування основного покарання

з випробуванням.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить змінити вирок апеляційного суду і призначити ОСОБА_5 нове покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Крім того, просить задовольнити її цивільний позов та стягнути з ОСОБА_5 52 216,44 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 900 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, потерпіла у касаційній скарзі не навела правового обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду, як вона мала зробити відповідно до вимог статей 412414 КПК. Так вона у касаційній скарзі не зазначила, які норми матеріального і процесуального закону порушив суд апеляційної інстанції, у чому полягають такі порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість вироку апеляційного суду, і чому такі порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування цього судового рішення із огляду на положення статей 370, 371, 374 і 420 КПК.
Натомість у касаційній скарзі потерпіла зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також у порушення п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги касаційної скарги потерпілої

не повною мірою узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а також прямо суперечать ч. 1 ст. 437 цього Кодексу, тому що суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3