Ухвала

Іменем України
17 червня 2021 року
м. Київ
Справа № 686/25148/20
Провадження № 51-2995 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року про повернення його апеляційної скарги,
встановив:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2021 року затверджено угоду про визнання винуватості, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000592, між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Цим вироком визнано винуватим останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначено узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 4 250 грн, без позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах державної форми власності.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2021 року, у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подала особа, яка не має права її подавати.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , вказуючи на незаконність ухвали апеляційного суду, ставить питання про її скасування, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, вказує, що апеляційний суд безпідставно повернув йому апеляційну скаргу, вказавши, що він не має права її подавати, оскільки, на його думку, встановлені вироком Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2021 року обставини мають значення для встановлення відповідних обставин у іншому кримінальному провадженні щодо нього, а тому з дотриманням його прав і інтересів як іншої особи він має право на оскарження вироку суду на підставі угоди.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не вбачається з огляду на наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Положеннями ч. 4 ст. 394 КПК України встановлено підстави оскарження вироку суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості та вичерпний перелік осіб, які можуть звернутися з апеляційною скаргою на вказаний вирок.
Однак, виходячи зі змісту положень Конституції України, статей 7, 24 та 394 КПК України у їх взаємозв`язку, особа, яка не була учасником кримінального провадження, має право на апеляційне оскарження вироку на підставі угоди за умови, що це рішення стосується її прав, свобод та інтересів. Цей підхід підтверджено постановою Верховного Суду України від 3 березня 2016 року (справа № 5-347кс15), де зазначено: «… відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу».
При цьому, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19), вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, суддя-доповідач має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.
Разом з цим, посилання сторони на те, що рішення стосується прав, свобод та інтересів інших осіб повинно бути вмотивовано виходячи зі змісту вироку на підставі угоди.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, не погоджуючись з вироком Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2021 року, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення йому строку апеляційного оскарження. Суддя Хмельницького апеляційного суду перевіривши вказану апеляційну скаргу встановив, що зі змісту оскаржуваного вироку на підставі угоди не вбачається, що ОСОБА_4 є учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , а тому, дійшов висновку, що ОСОБА_4 не є тією особою, яка має права подавати апеляційну скаргу на вказаний вирок суду та на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, постановив рішення про повернення його апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
З наведеним висновком суду апеляційної інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду та вважає, що суд апеляційної інстанції, правильно не визнав ОСОБА_4 особою, яка згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України має право апеляційного оскарження вироку на підставі угоди щодо ОСОБА_5 , оскільки вирок Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2021 року на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , не є таким, що зачіпає інтереси ОСОБА_4 .
Твердження ОСОБА_4 про те, що встановлені вироком суду щодо ОСОБА_5 обставини мають значення для встановлення відповідних обставин у іншому кримінальному провадженні щодо нього, а тому з дотриманням його прав і інтересів як іншої особи він має право на оскарження вказаного рішення, колегія суддів вважає необґрунтованим.
Норми кримінального процесуального закону не звільняють сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи.
При цьому, дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст. ст. 91, 92, 277, 291 КПК України.
Таким чином ухвала апеляційного суду є законною та відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження ОСОБА_4 необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року про повернення його апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3