Провадження № 11-кп/824/2793/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 23 квітня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 29.03.2021 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, на підставі ст.49 КК України, та клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності повернуто прокурору ОСОБА_9 для здійснення кримінального провадження в загальному порядку,-

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно ухвали, відповідно до висунутої підозри, у ОСОБА_7 у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.05.2014, виник злочинний умисел, спрямований на пособництво у підробленні документу про освіту з метою його подальшого використання, тобто у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, звернувся до невстановлених в ході досудового розслідування осіб з проханням видачі йому завідомо підробленого документу диплома серії НОМЕР_1 від 21.06.1997, виданого на ім`я ОСОБА_10 .

У подальшому, на виконання раніше досягнутих домовленостей, ОСОБА_7 , вчинив пособництво у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який посвідчує певні факти, а саме диплома серії НОМЕР_1 від 21.06.1997, виданого на ім`я ОСОБА_10 , який посвідчує факт отримання вищої освіти останнім, з метою використання його іншою особою, шляхом надання невстановленим в ході досудового розслідування особам своїх повних анкетних відомостей.
Після цього, невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, та на виконання раніше узгодженого умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи надані ОСОБА_7 повні анкетні відомості, підробили офіційний документ диплом серії НОМЕР_1 від 21.06.1997, виданий на ім`я ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_11 вчинив пособництво у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 5 ст. 27 та ч. 3 ст. 358 КК України.
Також, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19.05.2014, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований використання завідомо підробленого документа, а саме диплома серії НОМЕР_1 від 21.06.1997, виданого Технічним університетом Молдови.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , 19.05.2014, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що не проходив навчання, звернувся до Міністерства освіті і науки України з заявою, зареєстрованою за № NZ-1352-14 про здійснення процедури визнання документа про освіту диплома ліценціата AL № 005398 від 21.06.1997, виданого на ім`я ОСОБА_10 .
При цьому до зазначеної заяви ОСОБА_7 надав переклад, нотаріальне засвідчені копії диплома НОМЕР_1 від 21.06.1997, виданого на ім`я ОСОБА_10 університетом Молдови та додатку до нього.
Разом з цим, в ході проведення процедури визнання, ОСОБА_7 надано оригінали зазначених документів для звірки з нотаріально засвідченими копіями, про що свідчить відмітка Міністерства освіти і науки України у додатку до заяви № NZ-1352-14.
Водночас, за інформацією Технічного університету Молдови, ОСОБА_7 у списках студентів не рахувався, диплом серії НОМЕР_1 від 21.06.1997 ОСОБА_7 не видавався.
Таким чином, ОСОБА_7 використав завідомо підроблений офіційний документ, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.
Також, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 15.06.2015, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, а саме диплома серії НОМЕР_1 від 21.06.1997, виданого Технічним університетом Молдови.
З метою реалізації свого злочинного умислу, під час підготовки документів для призначення на посаду Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що не проходив навчання, надав для формування особової справи власноручно підписану особову картку ОСОБА_7 , автобіографію, а також копію документа про вищу освіту диплома Технічного університету Молдови серії AL № 005398 від 21.06.1997.
При цьому, у розділі особової картки «1. Загальні відомості» зазначено, що ОСОБА_7 упродовж 1992-1997 років проходив навчання у Технічному університеті Молдови за спеціальністю «Цивільне, промислове та сільськогосподарське будівництво», за результатами чого здобув кваліфікацію «інженер будівельник», що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 21.06.1997.
Аналогічні відомості зазначені у автобіографії ОСОБА_7 , заповненій останнім власноручно.
Крім цього, для долучення до матеріалів особової справи ОСОБА_12 надано копію диплома Технічного університету Молдови серії НОМЕР_1 від 21.06.1997 з додатком.
Водночас, за інформацією Технічного університету Молдови, ОСОБА_7 у списках студентів не рахувався, диплом серії НОМЕР_1 від 21.06.1997 ОСОБА_7 не видавався.
Таким чином, ОСОБА_7 використав завідомо підроблений документ, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.
Під час досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_7 надано письмову заяву від 29.03.2021 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення вказаних кримінальних правопорушень на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

31.03.2021 прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 23 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 29.03.2021 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, на підставі ст.49 КК України, та клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності повернуто прокурору ОСОБА_9 для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.
В обґрунтуванні суд послався на те, що на даному етапі розгляду справи відсутні підтвердження того, що діяння, яке поставлено ОСОБА_7 за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення, і особа винна в його вчиненні.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нову, якою клопотання прокурора задовольнити, ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків та кримінального правопорушення, передбачених ч.5 ст.27. ч.3 ст.358. ч.4 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
В обґрунтуванні вказує, що висновок суду щодо відсутності безумовності звільнення ОСОБА_7 від відповідальності за фактичного закінчення строків давності притягнення його до відповідальності та його письмової згоди на таке звільнення без визнання вини є помилковим та ухвалене з істотним порушенням норм процесуального закону.
Звертає увагу, що строки давності по інкримінованих ОСОБА_7 правопорушеннях закінчились, і сам ОСОБА_7 звернувся з письмовою заявою до прокурора про свою згоду на звільнення його від відповідальності за закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження, про що і підтвердив у підготовчому засіданні суду, тому апелянт вважає, що суд був зобов`язаний звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрити провадження без визнання вини останнього.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, котрі просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КІІК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом(ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.
Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито. За правилами вказаної норми такі порушення є істотними.

Враховуючи наявність у справі правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задовольнити, судове рішення скасувати та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження щодо нього закрити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 23 квітня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 від 29.03.2021 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, на підставі ст.49 КК України, та клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності повернуто прокурору ОСОБА_9 для здійснення кримінального провадження в загальному порядку, - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити, ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Кримінальне провадження №0001245 від 19.12.2016 року - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді: