Справа № 296/4213/21
У Х В А Л А
Іменем України

07 травня 2021 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м Житомира ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в місті Житомирі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.03.2021 року у справі № 296/2290/21.

В поданому клопотанні заявник зазначав, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.03.2021 року накладено арешт на автомобіль «Merсedes Benz Vito» р/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 16.06.2020 року, належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою АДРЕСА_1 , з встановленням заборони власнику або будь-якій особі на відчуження, користування та розпорядження вказаним вище транспортним засобом.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 7542/21/011679 від 02.02.2021 року заявник придбав у ФОП ОСОБА_7 , комітентом якого була ОСОБА_6 автомобіль «Merсedes Benz Vito».

Також зазначив, що з часу накладення арешту на автомобіль всі необхідні слідчі дії проведені, висновки експертів одержані та долучені до матеріалів кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на автомобіль відпала.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши адвоката, прокурора, дослідивши матеріали клопотання вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Частиною першою статті 174 КПК України встановлено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.03.2021 року накладено арешт на автомобіль «Merсedes Benz Vito» р/н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 16.06.2020 року, належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованій за адресою АДРЕСА_1 , з встановленням заборони власнику або будь-якій особі на відчуження, користування та розпорядження вказаним вище транспортним засобом.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 7542/21/011679 від 02.02.2021 року ОСОБА_3 придбав у ФОП ОСОБА_7 , комітентом якого була ОСОБА_6 автомобіль «Merсedes Benz Vito».

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, рішення у справі «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Так, сторона обвинувачення не заперечує щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, зазначивши, що необхідні слідчі дії з арештованим майном проведені, тому подальшої необхідності в арешті майна немає

Приймаючи до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_3 на вилучене майно, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 169, 170, 173, 174, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений на автомобіль «Merсedes Benz Vito» р/н НОМЕР_1 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18.03.2021 року у справі № 296/2290/21

Копію цієї ухвали про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 000010 від 13.03.2021 року після оголошення ухвали негайно вручити слідчому, прокурору, власнику майна присутнім у судовому засіданні під час оголошення цієї ухвали, а у разі відсутності слідчого, прокурора під час оголошення цієї ухвали надіслати її копію таким особам не пізніше наступного робочого дня.

Слідчий, прокурор у кримінальному провадженні № 000010 від 13.03.2021 року після отримання копії ухвали про скасування арешту повинні негайно вжити заходів щодо виконання цієї ухвали та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1