Провадження № 1-кс/947/148/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000341 від 12.05.2015 рокувідносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, грузина, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання В провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиногореєстру досудових розслідувань за № 0000341 від 12.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке було виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000504 від 28.12.2012.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , володіючи якостями лідера, сильним, жорстким характером, хорошими організаторськими здібностями, з корисливих мотивів, переслідуючи мету безпосереднього вчинення особливо тяжких злочинів - грабежів, розбіїв і шахрайства, у вересні 2002 року створив і очолив організовувану злочинну групу, в яку також, в якості її учасників, в різний час, починаючи з вересня 2002 року, увійшли: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та інші невстановлені слідством особи.

Організована ОСОБА_8 , злочинна група функціонувала з вересня 2002 року по травень 2007 року.

Так, у травні 2006 року, точні дата і час слідством не встановлені, ОСОБА_22 вступив у попередню змову з членами організованої ним злочинної групи ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном.

ОСОБА_8 вибрав об`єкт для нападу, а саме сім`ю ОСОБА_24 , яка проживала в будинку АДРЕСА_2 про що повідомив своїм спільникам ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 , попередньо встановивши, що у ОСОБА_24 є велика сума грошей, яку вона зберігає в будинку і проживає разом з сестрами ОСОБА_25 , ОСОБА_26 і неповнолітньої дочкою - ОСОБА_27 , після чого вони склали план нападу і розподілили ролі між собою і призначили дату скоєння нападу.

15.05.2006 року близько 23 години ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 .. ОСОБА_13 і ОСОБА_16 в заздалегідь обумовлений час, зустрілися біля оптового ринку, розташованого в м. Одесі по вул. М. Жукова, куди ОСОБА_23 прибув разом з ОСОБА_16 на своєму автомобілі марки "Мазда626". 1991 року випуску, ОСОБА_8 прибув самостійно на своєму автомобілі марки «Форд-ескорт», 1988 року випуску, державний номер НОМЕР_1 і ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_10 і ОСОБА_4 прибув на не встановленому слідством автомобілі марки ВАЗ 2102.

Потім ОСОБА_4 ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 на автомобілях проїхали до п. Чорноморка ж / м «Золота гірка» Овідіопольського району Одеської області, де залишили автомобілі в різних місцях неподалік від будинку потерпілої ОСОБА_24 і підійшли до прилеглої до будинку території, де стали здійснювати стеження за будинком АДРЕСА_2 де проживала ОСОБА_24

16.05.2006 близько 03.00 год. ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, перестрибнувши через огорожу, прослідували до вікна підвального приміщення будинку

АДРЕСА_2 де ОСОБА_8 , за допомогою заздалегідь приготовленої викрутки, зняв з поверхні вікна фанерний лист і дерев`яні дошки, якими воно було закрите, після чого всі почергово проникли у підвальне приміщення зазначеного будинку, а потім через двері усередину приміщення будинку.

ОСОБА_23 спільно з ОСОБА_10 , згідно відведеним ролям, проїхали по сходах на другий поверх будівлі, де увійшли в спальну кімнату, в якій перебувала ОСОБА_29 та з метою придушення волі, а також можливого опору, напали на неї, зв`язали мотузкою руки і ноги, після чого стали висловлювати в бік ОСОБА_24 погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вимагаючи вказати, де в будинку знаходяться гроші і цінності.

ОСОБА_13 згідно відведеної йому ролі, з метою придушення волі, а також можливого опору, зв`язав руки і ноги ОСОБА_25 і став висловлювати їй погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вимагаючи вказати, де знаходяться гроші і цінності.

ОСОБА_8 згідно відведеної ролі, перебуваючи на 1 поверсі, увірвався в кімнату, де перебувала ОСОБА_30 та з метою придушення волі, а також можливого опору, зв`язав їй мотузкою руки і ноги, після чого став висловлювати їй погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вимагаючи вказати, де знаходяться гроші і цінності.

Згідно відведених ролей ОСОБА_4 і ОСОБА_16 одночасно перевіряли інші приміщення зазначеного будинку, з метою пошуку коштів і цінностей.

Загрози застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 сприйняли як реальну загрозу для життя і здоров`я близьких родичів, а також свого життя і здоров`я, та вказали місцезнаходження в будинку належать їм грошових коштів і цінностей.

Після чого ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 заволоділи належним ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 майном, на загальну суму 2.435 грн., заподіявши тим самим потерпілим ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 збитків на вказану суму, та з місця скоєння злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на свій розсуд.

Крім того, на початку вересня 2006 року, точні дата і час слідством не встановлені, ОСОБА_22 вступив у попередню змову з членами організованої злочинної групи ОСОБА_4 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 і ОСОБА_32 спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном.

ОСОБА_16 вибрав об`єкт для нападу, а саме сім`ю ОСОБА_33 , який проживав у будинку АДРЕСА_3 про що повідомив своїм спільникам ОСОБА_8 :, ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_4 попередньо встановивши, що у ОСОБА_33 є велика сума грошей, яку він зберігає в будинку, і проживає разом з дружиною ОСОБА_34 , сином ОСОБА_35 і батьками дружини - ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , після чого вони склали план нападу та розподілили ролі між собою і призначили дату скоєння нападу.

08.07.2006 ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_32 на автомобілі «Мазда626», 1991 року випуску, під керуванням ОСОБА_23 , автомобілі марки «Мітсубісі - Талант», 1994 роки випуску, державний номер НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_38 , прибули в с. Нерубайське, Біляївського району, Одеської області та зупинилися на пустирі недалеко від будинку ОСОБА_39 , де стали здійснювати стеження за будинком.

ОСОБА_12 , згідно відведеної ролі залишився чекати співучасників біля автомобілів, і по сигналу повинен був оперативно вивезти всіх після скоєння нападу до місця стоянки автомобіля.

09.09.2006 року, близько 00.30 годин, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_32 з корисливих мотивів, увійшли через відкриту хвіртку на територію двору будинку АДРЕСА_3 та шляхом вільного доступу через відкриті двері, всі по черзі проникли у будинок.

Переслідуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном ОСОБА_23 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , згідно відведеним ролям, увірвалися в спальну кімнату, в якій знаходилися ОСОБА_40 і ОСОБА_41 та з метою придушення волі, а також можливого опору, перевернули ОСОБА_33 на живіт і зв`язали мотузкою руки і ноги, після чого почали наносити йому удари кулаками в область голови, обличчя, вимагаючи вказати місцезнаходження грошей і цінностей у будинку.

ОСОБА_10 , з метою придушення волі та можливого опору перевернув ОСОБА_42 на живіт, зв`язав руки і ноги мотузкою, після чого став висловлювати погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вимагаючи вказати, де знаходяться гроші і цінності в будинку.

ОСОБА_8 приставив ніж до шиї потерпілого ОСОБА_33 , тим самим демонструючи ОСОБА_43 можливість його застосування і реалізації загроз застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я, а саме розправою над чоловіком в разі невиконання їхніх вимог. При цьому, ОСОБА_10 кілька разів ударив потерпілу ОСОБА_42 кулаком в область голови, обличчя, очей, а ОСОБА_23 кілька разів ударив потерпілого ОСОБА_33 кулаком в область обличчя, голови, тулуба, при цьому продовжуючи вимагати від останніх видати їм всі гроші і цінності, наявні в будинку.

Згідно відведеним ролям, ОСОБА_4 , ОСОБА_32 увірвалися в інші спальні кімнати та з метою придушення волі потерпілих та можливого опору зв`язали руки і ноги ОСОБА_44 , ОСОБА_45 і ОСОБА_37 і стали висловлювати погрози застосування насильства, небезпечного для жита і здоров`я, вимагаючи гроші та цінності, що знаходяться в будинку.

Дані загрози та дії нападників, потерпілі ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 і ОСОБА_48 сприйняли як реальну загрозу для життя і здоров`я, і вказали місце знаходження в будинку належних їм грошових коштів і цінностей, після чого ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 і ОСОБА_32 заволоділи належним ОСОБА_49 і ОСОБА_50 майном ні загальну суму 6.290 грн., заподіявши тим самим потерпілим ОСОБА_49 , ОСОБА_50 збитків на вказану суму і з викраденим з місця скоєння злочину зникли.

Надалі ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_32 , ОСОБА_12 , і ОСОБА_51 викраденим майном розпорядилися на свій розсуд.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яке може бути до нього застосоване, у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, тобто, вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Також слідчий зазначає, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального

провадження, з метою зміни або відмови давати останніми своїх показань, які

викривають його у вчиненні злочинів, тобто, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі повідомляти неправдиві дані щодо власних дій з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, тобто, ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував, щодо обрання такого суворого запобіжного заходу та просив звернути увагу суду на те, що з моменту скоєння злочину пройшло 14 років. Крім того, захисник зазначив, що підозрюваний не знав, що він перебуває у розшуку та ха 14 років він більше не вчиняв ніяких протиправних дій. Також, захисник вказав на те, що у підозрюваного є постійне місце проживання та підставі чого просив обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.с

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив, що не збирається переховуватись від слідства та він взагалі не переховувався від слідства та не знав, що перебуває у розшуку.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, особу підозрюваного, беручи до уваги, що підозрюваний перебував у розшуку, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.1, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, враховуючи, що кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000341 від 12.05.2015 рокувідносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи, а саме з 02.03.2021 року та припиняє свою дію 21.03.2021 року, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1