УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/341/21

Номер провадження 1-кп/495/402/2021

26 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Білгороді-Дністровському обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним №0000687 від 24.04.2020 стосовно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним №0000687 від 24.04.2020 стосовно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

У підготовчому засіданні захисник заявив клопотання, у якому просить повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним №0000687 від 24.04.2020 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

Такі вимоги клопотання, покликаючись на ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», мотивує зокрема тим, що прокурором та слідчим у цьому кримінальному провадженні проігноровано вимоги цього Закону, оскільки не прийнято рішення, як про виділення матеріалів досудового розслідування щодо кримінальних проступків в окреме провадження, так і рішення про подальше здійснення досудового розслідування щодо кримінального проступку у загальному порядку.

Окремо захисник звертає увагу суду на те, що підтвердженням факту ігнорування (невиконання) стороною обвинувачення вимог Закону є застосування стороною обвинувачення у тексті обвинувального акту терміну «злочин» замість терміну «проступок», в тому числі у частині «Формулювання обвинувачення».

У підготовчому засіданні захисник та обвинувачена вимоги клопотання підтримали, просили обвинувальний акт повернути прокурору.

Прокурор у підготовчому засіданні також покликався на норму на ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень». Вказав, що виділення провадження щодо інкримінованих проступків не є імперативною нормою і обов`язком слідчого. Тим більше, що в даному випадку таке виділення не було можливим без шкоди для подальшого досудового розслідування. Щодо вживання терміну «злочин», вважає, що під поняттям правова кваліфікація кримінального правопорушення розуміється зазначення статей Кримінального закону, які вказані в обвинувальному акті відповідно до інкримінованого діяння.

Потерпілі та представники потерпілих вказали, що обвинувальний акт відповідає нормам КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо заявленого стороною захисту клопотання, вивчивши матеріали обвинувального акту та додані до нього документи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 .

Відповідно до п.п. 5 п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону обвинувальні акти у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог Глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

В силу приписів ч. 2 ст. 12 КК України частина інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме: ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України на теперішній час визначені як кримінальні проступки.

Згідно із п. 2 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» у кримінальних провадженнях про злочини, визначені як кримінальні проступки, в яких до дня набрання чинності цим Законом особам повідомлено про підозру, але не прийнято процесуальне рішення, передбачене частиною другою статті 283 Кримінального процесуального кодексу України, досудове розслідування здійснюється в порядку, встановленому главою 25 цього Кодексу, тим органом, що здійснював досудове розслідування.

Таким особам протягом 72 годин слідчим повідомляється про підозру у вчиненні кримінального проступку. У цих випадках строки дізнання обчислюються відповідно до частини третьої статті 219 Кримінального процесуального кодексу України з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку. Обрані до дня набрання чинності цим Законом запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою діють до моменту їх зміни, скасування чи припинення. Клопотання про скасування таких запобіжних заходів має бути внесено до суду слідчим або прокурором невідкладно, але не пізніше 72 годин з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку.

Разом з тим, в силу п. 3 цієї ж статті Закону у кримінальних провадженнях за сукупністю злочинів, один або декілька з яких визначені як кримінальні проступки, в яких до набрання чинності цим Законом особам повідомлено про підозру, але не прийнято процесуальне рішення, передбачене частиною другою статті 283 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий за погодженням із прокурором виділяє в окреме провадження матеріали щодо кримінального проступку, якщо це можливо без шкоди для подальшого досудового розслідування та судового розгляду, та здійснює дізнання в порядку, встановленому главою 25 Кримінального процесуального кодексу України. Кримінальне провадження щодо злочину продовжує здійснюватися в порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, таке виділення проступків не є імперативним обов`язком органу досудового розслідування і має вчинятися лише з урахуванням, що таке можливе без шкоди для подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

З пояснень, наданих прокурором у судовому засіданні, суд доходить висновку, що виділення в окреме провадження матеріалів щодо кримінального проступку не було можливим без шкоди для подальшого досудового розслідування та судового розгляду, відтак відсутні підстави для повернення обвинувального акта прокурору для внесення з урахуванням вимог Глави 25 Кримінального процесуального кодексу України з цих підстав.

Щодо твердження про безпідставність застосування стороною обвинувачення у тексті обвинувального акту терміну «злочин» замість терміну «проступок», суд звертає увагу на таке.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Дослідивши обвинувальний акт суд встановив, що в усьому тексті обвинувального акта вжито слово «злочин» відносно всіх інкримінованих кримінальних правопорушень, хоча ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України на теперішній час визначені як кримінальні проступки. Разом з тим, обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення діючих норм закону і частин статті закону України про кримінальну відповідальність.

На переконання суду, повернення обвинувального акту прокурору з підстав, зазначених в клопотанні свідчитиме про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, не відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та буде неправомірним обмеженням права учасників кримінального провадження на справедливий суд, яке передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки таке порушення не випливає на правильність формулювання обвинувачення відповідно до обставин, які прокурор вважає встановленими.
Таким чином, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, підстав для його повернення суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, ст. 314 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1