Справа № 162/239/18 Провадження №11-кп/802/30/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Рокині, Луцького району Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з повною вищою освітою, одружений, не працює, має на утриманні одну малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, запобіжний захід щодо обвинуваченого по даному кримінальному провадженню не обирався,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та йому призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

1 серпня 2017 року близько 8 год. 00 хв. старший лейтенант поліції інспектор сектору реагування патрульної поліції Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_10 разом з капралом поліції, поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 4 Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_11 , являючись працівниками правоохоронного органу, заступили на добове чергування у складі екіпажу СРПП, отримали закріплену за ними табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби.
1 серпня 2017 року близько 22 год. 49 хв. до чергової частини Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення по системі „Цунамі зі служби „102 від ОСОБА_12 про те, що на АЗС „WOG в смт. Любешів Волинської області невідомі особи, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, пляшкою пошкодили належний заявнику автомобіль, після чого вищевказаних працівників поліції було направлено на місце події. По приїзду на АЗС „WOG ОСОБА_12 повідомив поліцейським, що невідомі особи на автомобілі попрямували в сторону м. Луцьк, а тому з метою встановлення цих невідомих осіб та з?ясування обставин можливого правопорушення ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на службовому автомобілі з увімкненими проблисковими маячками попрямували в сторону м. Луцьк Волинської області. На 133 км + 150 м автодороги Луцьк-Ківерці-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ (Р-14), при виїзді з смт. Любешів Волинської області в напрямку смт. Маневичі Волинської області, поблизу місця відпочинку „Біля каменя, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 зупинили автомобіль, який підпадав під опис ОСОБА_12 та почали з?ясовувати обставини можливого правопорушення у невстановлених осіб, серед яких був і обвинувачений ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп?яніння. В цей же час, у ОСОБА_8 виник умисел на здійснення активної фізичної протидії працівникам правоохоронного органу. Реалізовуючи свій умисел та усвідомлюючи, що він вчиняє протидію саме працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов?язки, ОСОБА_8 застосував до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 насильство, що виразилось у нанесенні поліцейському двох ударів кулаками обох рук в область верхньої та нижньої губи.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 76 від 3 серпня 2017 року у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри і забою м`яких тканин ділянки верхньої губи, садна слизової оболонки внутрішньої поверхні нижньої губи, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись із вказаним вироком суду:

- прокурор у поданій апеляційній скарзі із змінами до неї, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, вид та розмір призначеного судом покарання, вказує, що всупереч п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку судом не зазначено початок строку відбування покарання, строк і порядок набрання вироком законної сили, порядок отримання копій вироку. Через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок змінити. Вважати обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України з призначенням йому покарання у виді 2 років обмеження волі. У резолютивній частині вироку зазначити, що строк відбуття покарання обчислювати з дня прибуття і постановки обвинуваченого на облік у виправному центрі. Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору;

-захисник ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі із змінами та доповненнями до неї, вважає оскаржуваний вирок незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що у вироку суду відсутня вказівка про час нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Показання обвинуваченого викладені вибірково та однобічно. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не могли безсторонньо свідчити про обставини вчинення злочину, а показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо обставин, які передували вчиненню злочину, відтворені однобічно. З допитаних в ході судового розгляду усіх свідків, лише один потерпілий ствердив про нанесення йому двох ударів кулаком правої руки в область верхньої та нижньої губи. Проведений слідчий експеримент від 9 січня 2018 року, за участю потерпілого ОСОБА_10 , містить ряд суперечностей в частині відтворення механізму нанесення йому тілесних ушкоджень. А слідчий експеримент, проведений цього ж дня за участю свідка ОСОБА_11 , абсолютно суперечить наданим ним в ході судового розгляду показанням. Також вказує, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 було складено протокол про адміністративне затримання за ч. 1 ст. 185 КУпАП, проте до адміністративної відповідальності за вказаною статтею він притягнутий не був, що є безумовним свідченням безпідставності такого затримання та неправомірності застосування щодо нього фізичної сили та спецзасобів. Також заперечив факт перебування ОСОБА_8 , на момент вчинення злочину, в стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження ним медичного огляду. Вказує, що акт та висновок за результатами такого медичного огляду складено не було. З повідомлення КЗ «Луцьк міська клінічна лікарня» №1111/2.8.18 вбачається, що о 6 год. 10 хв. 02 серпня 2017 року у ОСОБА_16 було здійснено забір крові та виявлено 0,1 проміле етанолу. Просить вирок скасувати. Дане кримінальне провадження закрити, у зв`язку із недоведенням вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити, заперечивши апеляцію захисника, обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , який в ході судового розгляду чітко та послідовно повідомив про обставини заподіяння йому, як працівнику правоохоронного органу обвинуваченим ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень нанесення двох ударів кулаками обох рух в область верхньої та нижньої губи, в ході затримання останнього.

Такі показання узгоджуються із іншими здобутими у справі доказами, зокрема висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень № 76 від 3 серпня 2017 року, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає, протоколом слідчого експерименту від 9 січня 2018 року з фототаблицею до нього /а.к.п. 86-98/, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході проведення якого останній повідомив про механізм нанесення йому ударів та детально розповів про обставини вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, які за своїм змістом повністю узгоджуються із наданими ним показаннями в суді.
Показання потерпілого, разом з показаннями свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , допитаних в суді першої інстанції, дають змогу відтворити всі обставини злочину, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами покладені в основу винуватості ОСОБА_8 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 76 від 3 серпня 2017 року у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри і забою м`яких тканин ділянки верхньої губи, садна слизової оболонки внутрішньої поверхні нижньої губи, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження утворились внаслідок травмуючої дії тупих предметі (предмету) не менш як за 1-3 доби до моменту проведення об`єктивного огляду. Цим же висновком встановлено, що беручи до уваги характер і особливості анатомічної локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 сумнівною вважається імовірність їх утворення внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту як на площину так і на тупий предмет, що в повній мірі спростовує доводи захисника про заподіяння таких самим потерпілим в ході затримання підозрюваного.
Окрім того, вищевказані свідки показали, що зі слів потерпілого, безпосередньо в день вчинення злочину, їм стало відомо про факт нанесення першому обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, внаслідок чого у нього була розбита губа, йшла кров та шатався зуб. Жоден із вказаних свідків, а також свідки сторони захисту та сам обвинувачений не повідомляли, що до подій, які передували вчиненню злочину, у потерпілого на обличчі були наявні тілесні ушкодження будь-якого характеру.
Своїми показаннями обвинувачений частково викриває себе, оскільки не заперечує, що між ним і потерпілим у вказаному у вироку місці відбувся конфлікт.
А аналіз досліджених в ході судового розгляду доказів не дає підстав для висновку, що дії потерпілого, як працівника правоохоронного органу щодо застосування фізичної сили та спецзасобів по відношенню до обвинуваченого, в ході його затримання, були незаконними та неспівмірними із поведінкою останнього.
Сам факт затримання ОСОБА_8 , про що було складено протокол затримання, не є обов`язковою умовою притягнення зазначеної особи саме до адміністративного виду юридичної відповідальності, жодним чином не доводить неправомірності застосування щодо нього фізичної сили та спецзасобів, з огляду на наявність в його діях ознак злочину.
Доводи захисника про те, що обвинувачений, на момент вчинення злочину, в стані алкогольного сп`яніння не перебував є безпідставними та об`єктиво спростовуються дослідженим в ході судового розгляду консультативним висновком спеціаліста № 137 від 2 серпня 2017 року, з якого встановлено, що ОСОБА_8 , який на момент огляду відмовився від його проходження з використанням спеціального технічного засобу, а також відмовився здати біологічні зразки для дослідження на наявність алкоголю, перебував в стані алкогольного сп?яніння, про що також ствердили допитані в суді свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . А остання, яка безпосередньо проводила огляд обвинуваченого, показала що з порожнини його рота було чути запах алкоголю. Погоджується апеляційний суд і з оцінкою наданою судом першої інстанції даним повідомлення КЗ „Луцька міська клінічна лікарня № 1111/2.8.18 від 23 липня 2018 року з приводу вмісту алкоголю в крові у ОСОБА_8 , через значний часовий проміжок такого дослідження з моменту вчинення злочину.
Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом як дійти обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, так і спростовувати версію про непричетність до вчинення такого.
Водночас, апеляційний суд погоджується із доводами захисника, що відтворення обставин вчинення даного злочину з участю ОСОБА_11 , згідно протоколу слідчого експерименту від 9 січня 2018 року з фототаблицею до нього /а.к.п. 99-108/, суперечить його ж показанням, які він безпосередньо давав в суді, будучи допитаним в якості свідка, що залишилось поза увагою суду, а тому вказівка на вищевказаний доказ винуватості ОСОБА_8 підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку суду, проте, не впливає на правильність висновків суду щодо доведення винуватості першого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи у їх сукупності, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 діючи умисно, наніс працівникові правоохоронного органу ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків чим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував вимоги ст. 65 КК України. Обране покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою, поряд з іншим, зазначаються: початок строку відбування покарання.
Ч. 1 ст. 58 КВК України визначено, що строк покарання у виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Всупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону, у резолютивній частині вироку суд не зазначив про початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , у зв`язку із чим, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Доповнити резолютивну частину цього ж вироку вказівкою про початок строку відбування покарання з дня прибуття і постановки засудженого ОСОБА_8 на облік у виправному центрі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий

Судді: