Справа № 455/178/20
Провадження № 1-кп/455/41/2021
ВИРОК
Іменем України
31 травня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000475 від 17.12.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, непрацюючого, пенсіонера, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 16.12.2019 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_5 , умисно наніс останньому удари долонями рук по обличчі, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: двох крововиливів правої вилиці, синець нижньої повіки правого ока та крововилив нижньої повіки лівого ока, які згідно висновку експерта відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження.

Вказаними умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 ч.1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав частково. Пояснив, що 16.12.2019 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебував у житловому будинку, лежав на ліжку у своїй кімнаті. Згодом зайшов ОСОБА_5 та почав робити йому зауваження, щоб він пішов прибирати у підсобному приміщенні та зменшив гучність у телевізорі. Проте, він не хотів цього робити, сказав потерпілому вийти з кімнати та закрити двері. Коли той продовжував наполягати на зменшенні гучності у телевізорі, то він взяв потерпілого за плече та намагався виштовхнути із кімнати, але ОСОБА_5 чинив опір, і намагався його вдарити. Наміру бити потерпілого він не мав, це лише був самозахист. Всі його дії були з метою самозахисту та самооборони.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 16.12.2019 року, він на подвір`ї ремонтував велосипед і чув сильний звук, який лунав з будинку, в якому перебував обвинувачений і дивився телевізор. Він зайшов до будинку і попросив обвинуваченого зменшити гучність телевізора, однак той на його зауваження не реагував, а навпаки почав виштовхувати його з кімнати, завдаючи при цьому удари по обличчю. Бійка тривала приблизно 5 хвилин.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України повністю підтверджується сукупністю зібраних, достатніх та взаємопов`язаних між собою, доказів кримінального провадження, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності у судовому засіданні:

-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.12.2019 року, та ілюстративною таблицею до нього, за участю ОСОБА_3 , згідно якого у присутності двох понятих останній докладно розповів про механізм нанесення та локалізацію тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , окрім того ОСОБА_3 повідомив, що лежав на ліжку у своїй кімнаті, зайшов ОСОБА_5 та почав робити йому зауваження, щоб той пішов прибирати у підсобному приміщенні та зменшив звук у телевізорі. Проте, ОСОБА_3 не хотів цього робити, тому, взявши ОСОБА_5 за плече та намагався виштовхнути із кімнати, але ОСОБА_5 чинив опір, тому він штовхнув його до стіни. ОСОБА_5 натомість його відштовхував та після цього маючи змогу ОСОБА_3 наносив декілька ударів, зокрема долонями по обличчі ОСОБА_5 , чим і спричинив тілесні ушкодження. Після розповіді, ОСОБА_3 погодився показати, як саме і скільки разів наносив удари потерпілому ОСОБА_5 (а.с.42-45);

-висновоком експерта №114 від 17.12.2019 року, згідно якого в громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при проведенні експертизи виявлено ушкодження: два крововиливи правої вилиці, синець нижньої повіки правого ока, та крововилив нижньої повіки лівого ока». Вказані ушкодження утворилися від дії твердого предмету, пальців та нігтів пальців рук, по давності утворення можуть відповідати часу 16.12.2019 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. Ушкодження та тілі громадянина ОСОБА_5 не могли утворитися в результаті падіння та удару до твердого предмету (а.с.41).

Згідно ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч.3 ст.17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з яким, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об"єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків, безпосередньо дослідивши надані суду докази, зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, які є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України)

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Іншими словами, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом. Зокрема, суд бере до уваги: показання потерпілого ОСОБА_5 , які надані в межах обвинувачення, протокол проведення слідчого експерименту від 20.12.2019 року та ілюстративну таблицю до нього, висновок експерта №114 від 17.12.2019 року.

Вищевказаний протокол слідчих дій, складений і оформлений у порядку, передбаченому КПК України, є джерелом доказів, оскільки у ньому підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи. Разом з тим, досліджений в судовому засіданні висновок судово-медичного експерта, наданий компетентним спеціалістом, який відповідно до Закону України «Про судову експертизу», має право на проведення експертизи, узгоджується з іншими об`єктивними доказами, а також показаннями потерпілого та у своїй сукупності з іншими доказами по справі підтверджує фактичні обставини вчинення ОСОБА_3 проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисного спричинення легких тілесних ушкоджень.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів є достатньою та взаємопов`язаною у зазначеному кримінальному провадженні, вони відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який є вільним у обранні позиції свого захисту, свою вину визнав лише частково, надавши у судовому засіданні показання про те, що він тільки захищався, пояснивши при цьому, що конфлікт з потерпілим виник не з його вини, а з вини потерпілого, умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було. Показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо його самозахисту суд не бере до уваги, оскільки вони повністю спростовані у судовому засіданні показаннями потерпілого, а також іншими об`єктивними доказами, дослідженими безпосередньо судом, натомість обвинуваченим не надано суду жодного доказу на підтвердження цієї позиції.

При цьому суд враховує, що дії потерпілого ОСОБА_5 не були протиправними по відношенню до обвинуваченого. Вказані обставини у своїй сукупності з очевидністю вказують на те, що ОСОБА_3 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх небезпечні наслідки і бажав їх настання, а тому суд вважає доведеним, що обвинувачений мав прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , і реалізуючи свій намір, умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілому.

Таким чином, на переконання суду, пояснення обвинуваченого не породжують «розумний сумнів», достатній для визнання його невинуватим чи спростування пред`явленого йому обвинувачення, а навпаки, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності доводять «поза розумним сумнівом» наявність у обвинуваченого прямого умислу, спрямованого на спричинення легких тілесних ушкоджень.

Суд приходить до висновку, що під час судового розгляду доведені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні умисного спричинення легких тілесних ушкоджень, повністю доведена та кваліфікує їх за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який не працює, є пенсіонером у зв`язку із втратою працездатності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має.

Заявлені стороною обвинувачення щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушенняне не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. За весь час розгляду обвинувачений повністю не визнав своєї провини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, заперечував наявність будь-якого умислу, виправдовуючи скоєне. Аналогічний висновок вказаний і у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 року по справі №149/1596/16-к.

Відтак обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушенн, а також вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатне для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, що узгоджується із позицією як прокурора, так і потерпілого та обвинуваченого. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, а також випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст..6 Конвенції про захист прав людини.

Речові докази відсутні.

Витрат на залучення експерта немає.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору .

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1