ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/509/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/201/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000012 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонського області від 03 грудня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Біла Криниця Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 02.12.2019 року Снігурівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України (за вироком від 11.06.2019 року) визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, вироком Миколаївського апеляційного суду від 05.05.2020 року змінено вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області та призначено покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України (за вироком від 11.06.2019 року) визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, окрім житла;
засуджено:

за ч. 2 ст.289 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, окрім житла.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.12.2019 року, зміненого вироком Миколаївського апеляційного суду від 05.05.2020 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, окрім житла.
Початок строку відбування покарання з моменту фактичного затримання з 24.04.2019 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що він, 10 січня 2018 року о 22 годині, знаходячись в с. Новопавлівка Великоолександрівського району Херсонської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом для подальшого його використання за цільовим призначенням, а саме проїзду на ньому до смт. Біла Криниця Великоолександрівського району Херсонської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через хвіртку проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 вищевказаного населеного пункту, яке має засоби для збереження майна, де в подальшому, шляхом викочування з території подвір`я через ворота мотоциклу марки «Дніпр 11» чорного кольору, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 з боковим причепом, вартістю 2807,64 грн., що належить ОСОБА_9 , та перемістив його за допомогою фізичної сили на вулицю Корольова в с. Новопавлівка, де спробував його завести, але після невдалої спроби залишив транспортний засіб біля подвір`я будинку АДРЕСА_4 , чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Свої доводи мотивує тим, що виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення, яке повинно відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Признаючи покарання, суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 задовільно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, потерпілий не має до нього претензій, завдані злочином збитки повністю відшкодовані. А тому вважає достатнім покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.12.2019 року зі змінами, внесеними вироком Миколаївського апеляційного суду від 02.12.2020 року, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць;

- обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність своєї вини, посилається на суворість призначеного покарання, яке вважає надто суворим. Указує про те, що в резолютивній частині вироку допущено помилку під час визначення строку покарання, що вважає порушенням кримінального процесуального закону, оскільки вироком Миколаївського апеляційного суду від 05.05.2020 року йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Просить призначити менш суворе покарання.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили змінити вирок суду в частині призначення покарання, думку прокурора про залишення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, і ці висновки суду ніким не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони жодним чином не обґрунтовані, а тому їх слід визнати безпідставними.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості та наявність підстав для пом`якшення покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційних скарг захисника та обвинуваченого випливає, що сторона захисту фактично порушують питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджують апелянти, не має.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Згідно із усталеної судовою практикою про призначення судами кримінального покарання, при вирішенні питання про те, який з передбачених цією статтею принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи частково складання покарань, призначених за окремі злочини), суд вправі визначити остаточне покарання шляхом повного чи частково складання покарань.

При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розміром кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів має бути визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині КК України.

Судом дотримано цих вимог закону при призначенні покарання за сукупністю злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про його особу, що він задовільно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд хоча не послався у вироку, але фактично врахував, що ОСОБА_8 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив новий умисний злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи та можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Врахувавши конкретні обставини, дані про особу ОСОБА_8 , суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим, враховуючи негативну репутації обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що він схильний до вчинення злочинів та не оцінює в повній мірі негативність наслідків своєї протиправної поведінки.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для пом`якшення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі та остаточного покарання за сукупністю злочинів до 9 років 1 місяця позбавлення волі, зокрема, задовільну характеристику за місцем проживання, щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілого, відшкодування завданої шкоди, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочинута суспільну небезпечності особи обвинуваченого, і доводи апеляційних скарг сторони захисту ці висновки суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що менш суворий розмір покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, зважаючи на наявність непогашених судимостей у ОСОБА_8 за вчинення умисних злочинів проти власності, і це вказує на його стійку злочинну поведінку та неможливість виправлення обвинуваченого шляхом призначення йому менш суворого покарання.

Отже переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а також свідчили б про наявність підстав для зміни вироку в частині призначення покарання, апелянтами не наведено.

З огляду на викладене, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та зміни вироку в цій частині, як про це ставиться питання стороною захисту в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування вироку чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Тому, зважаючи на доводи сторони захисту та заявлені нею вимоги, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4