Справа № 496/3277/20
Провадження № 1-кс/496/235/21
У Х В А Л А

04 березня 2021 року слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0000045 від 23.06.2020 року, за ознаками ч.1 ст.364 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду з вказаним клопотанням, в якому просить суд накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0295, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, Дачненська сільська рада, зареєстрована на праві приватної власності на ОСОБА_5 , із забороною права користування та розпорядження, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в 2008 році посадовими особами Біляївської райдержадміністрації без погодження з органами державного лісового господарства виділено та передано у власність для ведення садівництва дев`ять земельних ділянок за межами населеного пункту на схилі Хаджибеївського лиману з земель Дачненського лісництва. За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 23.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. В ході досудового слідства надійшла заява від голови СТ «ВІДПОЧИНОК» (надалі Товариство) ОСОБА_6 про те, що на початку травня 2020 року до Товариства стали звертатись особи, які представляються власниками земельних ділянок із наступними кадастровими номерами: :01:001:0289, :01:001:0290, :01:001:0291, :01:001:0292, :01:001:0293, :01:001:0294, :01:001:0295, 0:01:001:0296, :01:001:0297 (які фактично знаходяться на схилі над Хаджибеївським лиманом неподалік від СТ «ВІДПОЧИНОК»), з питаннями стосовно можливості їх вступу до Товариства з метою їх підключення до систем водопроводу та електричної мережи СТ «ВІДПОЧИНОК». Відповідно до державного акту на право користування за серією Б № 032471 від 1989 року та інформації з Державного підприємства «Одеське лісове господарство» з даного північного боку, де знаходяться вказані вище земельні ділянки, СТ «ВІДПОЧИНОК» повинно межувати із Одеським лісгоспом. На сьогоднішній день на земельних ділянках із наступними кадастровими номерами: :01:001:0289, :01:001:0290, :01:001:0291, :01:001:0292, :01:001:0293, :01:001:0294, :01:001:0295, 0:01:001:0296, :01:001:0297 (які фактично знаходяться на схилі над Хаджибеївським лиманом неподалік від СТ «ВІДПОЧИНОК») почалися роботи з підготовки до початку будівництва капітальної споруди, результатом чого стало розчищення земельних ділянок від зелених насаджень, тобто планується будівництво без дозвільних на це документів. Крім цього, встановлено те, що дозвіл на будівництво на території земельних ділянок із наступними кадастровими номерами: :01:001:0289, :01:001:0290, :01:001:0291, :01:001:0292, :01:001:0293, :01:001:0294, :01:001:0295, 0:01:001:0296, :01:001:0297 (які фактично знаходяться на схилі над Хаджибеївським лиманом неподалік від СТ «ВІДПОЧИНОК») не надавався, рішення щодо відведення вказаних ділянок Дачненською сільською радою не приймалось. З матеріалів кримінального провадження було встановлено, що розпорядження про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення садівництва на території Дачненської сільської ради видавалось Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області. Також, аналізуючи реєстрації, які надходили до чергової частини Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області встановлено, що з початку поточного року надходило шість повідомлень, результат яких незаконне будівництво, що є підставою для конфліктних ситуацій, окрім цього на місці було знято репортаж телеканалом «Інтер» щодо подій, які відбуваються. На підставі ухвал слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області було проведено огляд вказаних земельних ділянок та встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292 ведуться будівельні роботи, територія по периметру огороджена парканом, на території мається двоповерхова споруда, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0289 по периметру огороджена парканом, має житловий будинок та будівлі різного типу. Земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0290, :01:001:0291, :01:001:0293, :01:001:0294, :01:001:0295, 0:01:001:0296, :01:001:0297 розчищені, будівель не мають, але останнім виїздом слідчо-оперативною групою за повідомленням від 13.09.2020 року встановлено, що на земельних ділянках працював трактор та проводив розчищення ділянки від сміття, окрім цього встановлено металевий каркас «вагончик». 08.10.2020 року слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області постановлено ухвалу про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 0:01:001:0295, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, Дачненська сільська рада, із застосуванням заборони користування та розпорядження, та належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , але ухвалою Одеського апеляційного суду вказана ухвала скасована. 17.02.2021 року від Управління СБУ в Одеській області надійшов лист про те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності та приховування ознак складу злочину, 02.10.2020 року земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0294 переоформлено приватним нотаріусом ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу № 1149 на ОСОБА_9 , а також 08.10.2020 року земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0295 переоформлено приватним нотаріусом ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу № 763 на ОСОБА_5 . Крім того, за оперативними даними, інші власники земельних ділянок у вказаному кримінальному провадженні мають намір найближчим часом здійснити переоформлення права власності на інших осіб добровільних набувачів. Відповідно наданої інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0295 площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, Дачненська сільська рада зареєстрована на праві приватної власності на ОСОБА_5 . Враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, на земельній ділянці із кадастровим номером: :01:001:0295, ведуться та планується ведення будівельних робіт, а вказана земельна ділянка має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту. У зв`язку з викладеним прокурор звернувся до суду з клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, але у п.2 клопотання він просив справу розглянути без його участі. Його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч.1 ст. 172 КПК України.

Представник третьої особи, питання щодо арешту майна якої вирішується ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання з підстав, викладених у письмовому запереченні. При цьому зокрема послався на ту обставину, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, датовані 2020 р., тобто ці обставини були враховані Одеським апеляційним судом при постановленні ухвали, будь-яких нових обставин прокурор не зазначив. Крім того, відсутня постанова про визнання земельної ділянки речовим доказом, що на його думку позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням статті 98 КПК України. Вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він посилався у клопотанні про арешт майна, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Вислухавши пояснення представника третьої особи, вивчивши матеріали, додані до клопотання, вважаю, що у клопотанні прокурора слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Частина 3 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У клопотанні про арешт майна, згідно приписів п.1 ч.2 ст.171 КПК України, повинні бути зазначені підстави та мета відповідно до положень ст.170 КПК України, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання.
Так, прокурор у клопотанні зазначив, що у 2008 році посадовими особами Біляївської райдержадміністрації без погодження з органами державного лісового господарства виділено та передано у власність для ведення садівництва дев`ять земельних ділянок за межами населеного пункту на схилі Хаджибеївського лиману з земель Дачненського лісництва. За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 23.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
У клопотанні прокурор, мотивуючи підстави арешту земельної ділянки, зазначив, що на вказаній земельній ділянці ведуться та планується ведення будівельних робіт, а органом досудового розслідування не встановлена законність виконання вказаних робіт, що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Користування земельною ділянкою із правом будівництва може призвести до втрати доказів, тому виникла необхідність у накладенні арешту на вказану ділянку із забороною права користування та розпорядження нею, для подальшого збереження доказів.
При цьому, матеріали клопотання не місять постанови органу досудового розслідування про визнання земельної ділянки, щодо якої прокурор звернувся з клопотанням про накладання арешту, речовим доказом у даному кримінальному провадження.
Крім того, згідно дослідженого витягу з ЄРДР за №0000045, підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України стало те, що у в 2008 році посадовими особами Біляївської райдержадміністрації без погодження з органами державного лісового господарства виділено та передано у власність для ведення садівництва дев`ять земельних ділянок за межами населеного пункту на схилі Хаджибеївського лиману з земель Дачненського лісництва.
ОСОБА_5 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0295, що підтверджується інформаційною довідкою Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.02.2021 року, та прокурор не надав доказів щодо скасування документів, які стали підставою для реєстрації за нею права власності на зазначену земельну ділянку.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення ч.2 ст.328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
При цьому, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Враховуючи приписи ч.2 п. 5 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Крім того, ч. 4 цієї ж статті визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна та зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Проте, вказане кримінальне провадження проводиться за кваліфікуючими ознаками ч.1 ст.364 КК України зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
На думку слідчого судді, зазначена земельна ділянка, з урахуванням предмету доказування у даному кримінальному провадженні за ст.364 КК України, не має доказового значення та не є речовим доказом у розумінні ст.98 КПК України.
Слідчий суддя не погоджується з доводами, викладеними у клопотанні прокурора, про необхідність накладання арешту, у зв`язку з тим, що на вказаній земельної ділянці ведуться та планується ведення будівельних роботи, що може призвести до пошкодження та псування верхнього слою ґрунту земельної ділянки та насаджень на її поверхні і органом досудового розслідування не встановлена законність вказаних робіт. При цьому слідчий суддя виходить з того, що органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не здійснюється досудове розслідування щодо кримінальних правопорушень, передбачених Розділом VIII КК України (кримінальні правопорушення проти довкілля), а тому такі посилання прокурора не мають правового значення для даного кримінального провадження та тим більше не можуть бути підставою для накладання арешту на земельні ділянки.
Крім того, підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0000045 стало рішення органу місцевої влади від 2008 року, а тому з огляду на сплив у даному кримінальному провадженні строків притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України, слідчий суддя вважає, що накладання арешту на майно добросовісних набувачів є порушенням їх права власності, що є неприпустимим.
Підсумовуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000045, внесеному до ЄРДР 23.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, оскільки у такого майна відсутні ознаки, передбачені ст. 98 КПК України.
Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0296 площею 0,12 га, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, Дачненська сільська рада, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження № 0000045 від 23.06.2020 року, за ознаками ч.1 ст.364 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1