Справа № 304/337/20 Провадження № 1-кп/304/96/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000015 від 14 січня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , без освіти, перебуває у цивільному шлюбі (має на утриманні малолітню дитину), непрацюючого, громадянина України, раніше судимого:

- вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 100 (сто) годин; відбув покарання 06 лютого 2020 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України,

В С Т А Н О В И В :

13 січня 2020 року обвинувачений ОСОБА_5 близько 21.00 год пішов з дому та залишив своїх малолітніх дітей сина ОСОБА_5 , 2017 року народження, та доньку ОСОБА_7 , 2018 року народження, самих у будинку без нагляду, при цьому зачинивши вхідні двері на врізний замок, чим злісно не виконав встановлених законом обов`язків по догляду за дітьми, які при пожежі, що виникла у його відсутності, перебуваючи у безпорадному стані не мали можливості залишити приміщення, внаслідок чого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, за що кримінальна відповідальність передбачена ст. 166 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що ввечері 13 січня 2020 року він пішов по воду, залишивши у будинку півторарічну доньку ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 , якому тоді було три роки. Йдучи з дому залишив на тумбочці біля печі запалену свічку, яка освітлювала приміщення, донька в цей час спала на дивані, а син грався. Його не було близько тридцяти хвилин, оскільки по дорозі зайшов ще до брата, а коли повернувся, то у будинку вже був дим, тлів диван, на який впала залишена ним свічка. Він відразу забрав свічку з дивану, почав тушити, схопився до дитини, однак донька вже була мертва. Дружина пішла до магазину та повернулася, коли він вже був вдома. Усвідомлює, що його дії були неправомірними, шкодує, що так вчинив, якби міг передбачити, що таке станеться, то ніколи не залишив би дітей самих, просив суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що будь яких претензій до обвинуваченого не має, просила суворо його не карати.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) і кваліфікує його дії за ст. 166 КК України як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин.

Як особа ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, за характером неврівноважений, проживає у громадянському шлюбі з ОСОБА_4 , з якою й виховували двох дітей, однак без належних умов проживання; на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та його молодий вік.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Крім того, суд враховує, що у кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, враховуючи тяжкість злочину, який вчинено щодо малолітньої дитини, особу винного, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та є молодим за віком, однак непрацюючим та раніше судимим (на момент ухвалення вироку відбув покарання повністю), враховуючи позицію сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із звільненням останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробувальним строком два роки та покладенням обов`язків, передбачених положеннями ст. 76 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі ОСОБА_5 .

Строк застосування запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування у вигляді домашнього арешту закінчився 26 березня 2020 року, протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Питання речових доказів та процесуальних витрат вирішуватиметься у порядку статей 100, 124 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, а саме пожежне сміття, яке упаковано до спецпакети з логотипом «Національна поліція Головне слідче управління» № 7153726 та № INZ 2032013; металеву кружку, білого кольору, упаковану до спецпакету з логотипом «Національна поліція Головне слідче управління» INZ 2032012; залишки одягу зі слідами обгоряння, що упакований до двох паперових крафтових конвертів з логотипом «Національна поліція України Головне слідче управління», що знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знищити.

Процесуальні витрати за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів (нафтопродуктів та паливно-пастильних матеріалів) № 7/16 від 03 лютого 2020 року у розмірі 3 768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн 24 коп, а також судової пожежно-технічної експертизи № 12/7 від 18 лютого 2020 року у розмірі 1 256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн 08 коп стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1