КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
представника власника майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт на виявлене вилучене під час обшуку автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7

- ключі від автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в арешті вказаного майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що підставою для застосування арешту на майно, є необхідність забезпечення цивільного позову, про те, будь який доказів того, що потерпілим або іншою особою заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні до будь-якої особи прокурором навіть не зазначено. Крім того, судом першої інстанції клопотання розглянуто з порушенням вимог ст. 172 КПК України. Разом з тим, слідчий суддя порушив засади територіальної підсудності, оскільки органом досудового розслідування в кримінальному провадженні є СУ ГУ НП в Київській області, яке розташоване поза межами юрисдикції Святошинського районного суду м. Києва, а саме за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15.

Заслухавши доповідь судді, думку представників власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000739 від 22.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 04.04.2018 приблизно о 23 год. 20 хв. Особа 1, Особа 2 та невстановлені досудовим розслідуванням особи поблизу під`їзду буд. АДРЕСА_1 , вчинили замах на вбивство ОСОБА_10 , шляхом нанесення йому ударів ножем в область паху та сідниць з метою пошкодження кровоносної судини та ударів предметом схожим на биту по голові та тулубу, після чого виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з місця вчинення злочину зникли, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі. Відомості за вказаним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333, у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру Особі 1 та Особі 2.
14.04.2020 кримінальне провадження №0000333 об`єднано з кримінальним провадження №0002355.
22.06.2020 з кримінального провадження №0002355 матеріали відносно невстановлених осіб, які вчинили замах на вбивство ОСОБА_10 виділено в кримінальне провадження №0000739.
У ході проведення досудового розслідування потерпілий ОСОБА_10 надав свідчення відносно осіб, які можуть бути причетними до організації замаху на його вбивство. Так, він зазначив, що його робота це обслуговування клієнтів пов`язане з їх економічною діяльністю. З 2009 року він знайомий з ОСОБА_11 , разом з яким здійснювали юридичне супроводження юридичних та фізичних осіб. У зв`язку з професійною діяльністю наприкінці 2014 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 познайомились з ОСОБА_12 . ОСОБА_12 на той час шукала юриста, який би мав досвід роботи зі здійсненням дью-ділідженсу інвестиційних проектів, а також операцій з цінними паперами. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 домовились з ОСОБА_12 , про те що буде проведено повний юридичний аудит всіх підконтрольних їй компаній, а також за наслідками проведення такого аудиту підготовлено рекомендації, щодо подальшої діяльності того чи іншого суб`єкту господарювання. За наслідками проведеного аудиту від ОСОБА_12 надійшла пропозиція, щодо подальшої співпраці з питань юридичного супроводження бізнесу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_10 та ОСОБА_13 виконували всі домовленості та добросовісно здійснювали юридичний супровід підконтрольних ОСОБА_12 компаній, однак ОСОБА_12 постійно намагалась не розрахуватись за надані їй послуги, щоразу у неї виникали якісь проблеми, труднощі, ситуації, постійно прохала про від термінування розрахунків, зменшення суми вартості наданих послуг. На початку 2017 року під час чергової зустрічі, щодо оплати наданих юридичних послуг, ОСОБА_12 повідомила, що відмовляється від подальшої співпраці з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та подальших розрахунків по борговим зобов`язанням вона виконувати не буде. Крім цього, чоловік ОСОБА_12 - ОСОБА_14 , який також був присутній під час тієї зустрічі, погрожував фізичною розправою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Після того, як ОСОБА_12 відмовилась розрахуватись по боргам, від неї та її чоловіка ОСОБА_14 почали надходити погрози фізичної розправи та фізичного знищення.
Крім цього, у ОСОБА_10 були клієнти, які планували інвестувати в будівництво бізнес-центру у м. Києві, з цією метою ними було придбано підприємство, яке мало об`єкт нерухомості, та оскільки за вказану нерухомість мався судовий спір, то у подальше просування бізнес проекту кошти не вкладалось.
На початку березня 2018 року ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_10 , що його познайомили з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які, з їх слів, начебто працюють з коштами інвесторів, які вкладають в різноманітні проекти. ОСОБА_15 та ОСОБА_17 запропонували ОСОБА_11 здійснити супроводження угоди по придбанню земельної ділянки у м. Києві в Оболонському районі. ОСОБА_11 на зазначену пропозицію погодився, підписав з ОСОБА_18 та ОСОБА_7 договір та йому було сплачено 500 000 доларів США. В подальшому ОСОБА_18 зустрівся з ОСОБА_11 та пояснив йому, що земельну ділянку, яку вони збирались придбавати, хтось намагався перереєструвати. Також ОСОБА_18 повідомив ОСОБА_11 , про те, що нібито вони зі ОСОБА_7 повідомили інвестора, про те, що вони виплатили за юридичне супроводження гонорар в розмірі 200 000 доларів США, а не 500 000 доларів США, як фактично виплатили, і інвестор вимагає терміново почати процедуру придбання ділянки. Придбати ділянку вони не могли, тому що на неї було накладено арешт, коли арешт скасують, тоді ОСОБА_11 виконає свої дії по супроводженню угоди. Для того, щоб інвестор не нервував, необхідно показати формальну заставу під ті 200 000 доларів США та ОСОБА_18 разом зі ОСОБА_7 попросили ОСОБА_11 , щоб він домовився про надання нерухомого об`єкта під заставу. При цьому, ОСОБА_18 пообіцяв ОСОБА_11 , що у разі якщо по цьому об`єкту через два місяці не зніметься іпотека, то він передасть взамін корпоративні права на ТОВ «Інвестиційна Долина». В подальшому ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 узгодили з клієнтами надання об`єкту нерухомості в іпотеку. ОСОБА_18 діючи умисно, у незаконний спосіб, шляхом використання підробленого документу, перереєстрував зазначений об`єкт у свою власність. 25.01.2018 ТОВ «Інвестиційна Долина» перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «ФК «Аттал», як плату за земельну ділянку 162 000 000 гривень. У подальшому вказані кошти були виведені з ТОВ «ФК «Аттал» через суб`єкти підприємницької діяльності, фактичним власником та розпорядником, яких є ОСОБА_19 , що вказує на те, що ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 були знайомі між собою. Інвесторам було повідомлено, що ОСОБА_10 має безпосереднє відношення до ТОВ «ФК «Аттал» і організував схему по заволодінню грошима виділеними на придбання земельної ділянки.
04.04.2018 в м. Українка Обухівського району Київської області, біля будинку в якому проживає ОСОБА_10 , на нього було здійснено напад з метою вбивства.
Відповідно до зібраних під час досудового розслідування матеріалів, в тому числі матеріалів наданих працівниками УКР ГУНП в Київській області за результатами виконання доручень слідчого в порядку ст. 40 КПК України, встановлено, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресами: АДРЕСА_2 та періодично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є власником автомобіля «Porsche Cayenne» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіля «Mercedes-benz S 400 CDI» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_4 може бути організатором вчинення замаху на вбивство ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що безпосередньо перед вчиненням злочину, мав конфлікт з потерпілим з приводу невиконання боргових зобов`язань та погрожував фізичною розправою.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що він приблизно з 2009 року знайомий з ОСОБА_10 , приблизно з 2014 року він разом з ОСОБА_10 почали надавати юридичну допомогу ОСОБА_19 .. Перед ОСОБА_19 , ним та ОСОБА_10 повністю виконувались всі домовленості, але ОСОБА_19 постійно намагалась не розрахуватись за надані їй послуги, затягувала з оплатою. На початку 2017 року під час зустрічі він та ОСОБА_10 висловили ОСОБА_19 претензію, щодо необхідності розрахунків по тим заборгованостям, які виникли та продовжують зростати, на що ОСОБА_19 відмовилась від подальшої співпраці з ними та заявили, що жодних подальших розрахунків по борговим зобов`язанням вона виконувати не буде. Окрім того, з боку її чоловіка ОСОБА_14 , який також був присутній під час тієї зустрічі в бік ОСОБА_10 пролунали погрози фізичної розправи. В квітні 2018 року на ОСОБА_10 вчинено напад з метою вбивства, він певен, що замовником цього злочину могла бути саме ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , оскільки вони погрожували фізичним насильством ОСОБА_10 .. Після замаху на життя ОСОБА_10 він неодноразово чув від різних осіб, які мають судимості та певне відношення до кримінального світу, яких він не може назвати, оскільки вони є його клієнтами як адвоката, про те, що замах на вбивство ОСОБА_10 було замовлено саме ОСОБА_19 та її чоловіком ОСОБА_14 .
09.04.2021 слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_20 на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва №759/6076/21 від 26.03.2021 проведено обшук автомобіля «Land Rover Range Rover», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 та під час якого вилучено: автомобіль «Land Rover Range Rover» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 виданого на ОСОБА_7 ; ключі від автомобіля Land Rover Range Rover» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_5 ; скетч-карта від сім-карти з номером НОМЕР_6 ; колба пластикова з чорною кришкою, всередині якої знаходиться речовина рослинного походження.
15.04.2021 року начальник відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно виявлене і вилучене під час обшуку автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , ключі від автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч.ч. 5, 6 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року клопотання сторони обвинувачення задоволено та накладено арешт на зазначене вище майно, з огляду на наявність підстав, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді, яким було задоволено клопотання сторони обвинувачення на накладено арешт на вказане майно, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, частиною першою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Однак, як вбачається з наданих матеріалів справи, жодних доказів про перебування власника майна ОСОБА_7 у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні №0000739 від 22.06.2020, в рамках якого було внесено клопотання про арешт майна, не міститься.

Таким чином, на думку колегії суддів, наявність правової підстави, передбаченої ч. 5 ст. 170 КПК України стороною обвинувачення не доведено, оскільки наведена норма закону передбачає арешт майна, належного саме підозрюваному.

Щодо наявності правової підстави, передбаченої ч. 6 ст. 170 КПК України, то вона, як вважає апеляційний суд, також є недоведеною, виходячи з наступного.

Частиною 6 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, в наданих матеріалах справи заявлений цивільний позов також відсутній.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

У зв`язку з чим на підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт на виявлене вилучене під час обшуку автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7

- ключі від автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна виявленого та вилученого під час обшуку автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7

- ключі від автомобіля "Land Rover Range Rover", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3140/2021 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_21
Доповідач: ОСОБА_1