Справа №295/1795/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галаганівка, Семенівського району Чернігівської області, громадянина України, який відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Житомирська виправна колонія (№ 4)»,

встановив:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить зарахувати строк перебування під вартою у строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Засуджений в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання, подав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, у зв`язку з чим суд проводить розгляд справи у його відсутність.

Прокурор висловив думку про відмову у задоволенні клопотання, у зв`язку з відсутністю підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 05.07.2018, ОСОБА_3 засуджено ч.3 ст. 185, ч.1,4 ст. 70 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого. Строк відбування покарання ОСОБА_3 визначено рахувати з 01.11.2017. Зараховано ОСОБА_3 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, строк його перебування під вартою та відбування покарання у виді позбавлення волі в період з 01.11.2017 по 05.07.2018.

Вирок вступив у законну силу 07.08.2018.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Частиною 2 статті 21 КПК встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України», рішення № 32053/13 від 29.10.2015, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

У зв`язку із тим, що питання, яке ставить перед Богунським районним судом м. Житомира засуджений ОСОБА_3 , вже було розглянуто під час ухвалення вироку, що набрав законної сили та є обов`язковим для виконання, а тому Богунський районний суд м. Житомира позбавлений можливості приймати нове рішення чи змінювати існуюче.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд,

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, на протязі того ж строку з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1