Справа № 173/1132/19
Номер провадження1-кп/173/3/2021
В И Р О К
іменем України

19 травня 2021 року Верхньодніпровський районний суд

Дніпропетровської області

У складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську кримінальне провадження №0000316 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Верхньодніпровська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого
- 26.04.2018 року вироком Верхньодніпровського районного суду за ч. 3 ст.185, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він 13 квітня 2019 року близько 21.00 години, знаходячись поблизу магазину АТБ, розташованого за адресою: пр. Шевченка, 19 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, зустрів потерпілого ОСОБА_5 , який, будучи в стані алкогольного сп`яніння, намагався зняти грошові кошти з банківської картки ПриватБанку в банкоматі, розташованому при вході в магазин АТБ. ОСОБА_4 , зрозумівши, що потерпілий ОСОБА_5 залишив картку в банкоматі та не контролює свої дії, під приводом того, що йому потрібно зателефонувати, попросив у останнього мобільний телефон та за його допомогою змінив ПІН код картки, яка знаходилась в банкоматі. Після того, як потерпілий пішов, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що йому відомий ПІН код банківської картки, належної потерпілому ОСОБА_5 та яка залишилась в банкоматі, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, зняв з картки ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2000 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальний збиток на вказану суму.

Тим самим ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України не визнав та суду пояснив, що 13 квітня 2019 року, ввечері, він зайшов у кафе «Валентина», де зустрів ОСОБА_5 з яким був ще невідомий йому чоловік. В ході спілкування з ОСОБА_5 , попросив у нього позичити йому грошей, на що ОСОБА_5 відповів, що гроші пізніше зніме з картки в банкоматі. Через деякий час, він, ОСОБА_5 та незнайомий йому чоловік поїхали на таксі до верхнього Будинку побуту, де ОСОБА_5 намагався в банкоматі зняти грошові кошти, але за незрозумілих йому причин він не зміг зняти грошові кошти в банкоматі. Після чого вони втрьох спустилися до магазину «АТБ», де ОСОБА_5 повідомив йому про те, що він не може зняти грошові кошти, так як плутав цифри пін-коду. Внаслідок чого він пояснив ОСОБА_5 , що його можна змінити за допомогою телефону ОСОБА_5 . Останній надав йому телефон, він змінив пін-код, а також ОСОБА_5 дав йому свою банківську картку. Після чого, він, згідно попередньої домовленості, зняв в банкоматі грошові кошти у сумі 2000 гривень, із яких 500 гривень віддав ОСОБА_5 , а 1500 гривень взяв собі. Також віддав ОСОБА_5 його телефон. Не визнає себе винним, так як грошові кошти він не викрадав, а знімав їх в банкоматі і взяв вказану суму з дозволу ОСОБА_5 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Кримінального процесуального кодексу України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого та прокурора.
Разом з тим стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_4 у крадіжці, вчиненій повторно.

Так, потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні суду пояснив, що 13 квітня 2019 року, ввечері, він разом з ОСОБА_6 знаходились в кафе «Валентина», де вживали спиртні напої. В кафе він зустрів ОСОБА_4 , який попросив у нього позичити йому грошові кошти, на що він дав згоду та відповів, що грошові кошти йому потрібно зняти в банкоматі. Через деякий час, він, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на таксі поїхали до верхнього Будинку побуту, де він хотів в банкоматі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зняти грошові кошти, але зняти їх не зміг. Після чого, вони разом спустились до магазину «АТБ», де також знаходиться банкомат « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де він також не зміг зняти грошові кошти, так як плутав цифри пін-коду. ОСОБА_4 сказав йому, що пін-код можна змінити з його телефону, внаслідок чого він добровільно надав ОСОБА_4 , телефон та банківську картку. Через деякий час, ОСОБА_4 повернувся, віддав йому телефон і 500 гривень, а інші кошти в сумі 1500 гривень ОСОБА_4 залишив собі з його дозволу. Після чого, він поїхав додому. Вранці він не знайшов своєї банківської картки і внаслідок того, що того вечора він був у стані алкогольного сп`яніння та не все добре пам`ятає і подумав, що в нього викрали гроші та банківську картку. Внаслідок чого звернувся до поліції. Через деякий час, поговоривши з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , він згадав, що дійсно на прохання ОСОБА_4 добровільно надав йому банківську картку і телефон для зняття грошових коштів і сам особисто позичив йому 1500 гривень та звернувся до слідчого про закриття кримінального провадження, так як ОСОБА_4 не крав в нього гроші, на що слідчий відповів, що вже пізно, справа піде до суду. На неодноразові питання головуючого та прокурора при його допиті та допиті обвинуваченого, ОСОБА_5 запевняв, що картку і телефон ОСОБА_4 він надавав добровільно, грошові кошти ОСОБА_4 знімав за його згодою і 1500 гривень ОСОБА_4 залишив собі, так як він їх йому позичив.

Крім того, ОСОБА_5 в ході виступу у судових дебатах указав, що він не згоден з прокурором про те, що ОСОБА_4 винуватий в даному злочині і зауважив про те, що грошові кошти в сумі 1500 гривень він ОСОБА_4 позичив, а телефон для зміни пін-коду та банківську картку він надав добровільно, і знімав кошти ОСОБА_4 з його дозволу, а тому вважає, що ОСОБА_4 , ніякого злочину по відношенню до нього не скоював.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні суду пояснив, що 13 квітня 2019 року він з ОСОБА_5 , ввечері, відпочивали в кафе «Валентина», вживали спиртні напої. Того ж вечора ОСОБА_5 хотів зняти грошові кошти в банкоматі біля магазину «АТБ», але за невідомих йому причин, ОСОБА_5 грошові кошти не зняв. Також підтвердив, що ОСОБА_5 біля магазину «АТБ», на прохання ОСОБА_4 , віддав йому свій телефон. Будь-яких розмов між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про позичання грошових коштів він не чув. Вранці наступного дня ОСОБА_5 йому зателефонував та повідомив, що в нього відсутня банківська картка та зняті гроші, на що він запитав, чи не він думає, що картку в нього взяв він, на що ОСОБА_5 відповів, що це міг зробити ОСОБА_4 .

Таким чином, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 категорично заперечував факт вчинення ОСОБА_4 крадіжки у нього грошових коштів, свідок обвинувачення ОСОБА_6 у судовому засіданні лише підтвердив фактичні обставини, які мали місце 13 квітня 2019 року, проте не надав будь-яких свідчень, які б вказували на винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, в якому його обвинувачують.

Суд, керуючись однією із загальних засад кримінального провадження, яка передбачена ст. 23 КПК України безпосередність дослідження показань, приймає до уваги показання потерпілого та свідка ОСОБА_6 , які вони надавали безпосередньо у судовому засіданні як належні та допустимі докази. Тому, твердження сторони обвинувачення про те, що під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_5 давав інші свідчення, судом не приймаються до уваги.

Інші докази, надані стороною обвинувачення також не доводять винувать ОСОБА_4 .

Так, із досліджених в судовому засіданні даних виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам по договору за період 13.04.2019 - 13.04.2019 встановлено, що 13.04.2019 відбулось зняття готівки, а саме: 2000 гривень в банкоматі: Магазин АТБ, м. Верхньодніпровськ, просп. Леніна, буд.19.
Із досліджених в судовому засіданні даних протоколу огляду від 18.04.2019 року та фототаблиці до нього встановлено, що в ході даної слідчої дії була оглянута та вилучена кофта, яку добровільно надав ОСОБА_4 .
Із досліджених в судовому засіданні даних протоколу огляду від 18.04.2019 року та фототаблиці до нього встановлено, що в ході даної слідчої дії був оглянутий мобільний телефон, який добровільно надав ОСОБА_5 .
Отже, надані письмові докази лише підтверджують деякі обставини, які відбувалися 13.04.2019 року, проте вони жодним чином не доводять вину ОСОБА_4 .

Жодних інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується суду надано не було.

Частиною 2 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Доведеність винуватості поза розумним сумнівом полягає у наданні стороною обвинувачення таких доказів винуватості особи, які б не викликали будь-які сумніви щодо винуватості особи.

Частиною 4 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (у справах "Авшар" проти Туреччини", "Ухань проти України", «Козинець проти України") неодноразово повторював, що при оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Виходячи з цих засад тягар доказування винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення. У разі, якщо розумні сумніви щодо існування обставин, на яких ґрунтується обвинувачення, не були виключені дослідженими в суді доказами, обвинувачений користується перевагами розумного сумніву і має бути виправданий через неспростовану презумпцію невинуватості.
Разом з тим, як зазначалося вище, стороною обвинувачення не надано достатньо вагомих, чітких та узгоджених доказів винуватості ОСОБА_4 . Суд, оцінивши докази у справі кожний окремо та в їх сукупності, приходить до висновку про те, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, лише, виходячи з того, що ОСОБА_4 13.04.2019 року знімав грошові кошти в банкоматі з картки потерпілого ОСОБА_5 , а тому у відповідності до ст. 62 Конституції України не може вважатися доведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні злочину. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_4 крадіжки, вчиненій повторно.

Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до переконання про недоведеність вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. У зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 суд приходить до переконання, що його необхідно визнати невинуватим та виправдати відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 369- 371,373 -376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та виправдати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського Апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд, протягом 30 днів з моменту проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той же термін з моменту вручення копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1