КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 , якого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2010 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, 31липня 2020 року близько 14 год., у ОСОБА_5 , який перебував поблизу буд. № 49-А, що по просп. Оболонському у м. Києві та побачив раніше незнайому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в напрямку станції метро «Героїв Дніпра», виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_8 та викрав із візка останньої коричневу сумку в якій знаходились: мобільний телефон марки «Хуавей», IMEI: НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору, вартістю 1000 грн.; гаманець чорного кольору з грошовими коштами у сумі 222 грн. та картка киянина на ім`я ОСОБА_8 .
Після чого, дії ОСОБА_5 були виявлені потерпілою та перехожими. Незважаючи на це, усвідомлюючи, що його дії мають відкритий для потерпілої та інших осіб характер, утримуючи при собі викрадене майно, з метою власного збагачення, ОСОБА_5 почав тікати в напрямку вул. Героїв Дніпра, 35, що у м. Києві, проте був затриманий свідками події.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_5 міг би спричинити потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1 222 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року змінити та застосувати щодо ОСОБА_5 вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом не було належним чином враховано обставини, що зазначені у ч. 1 ст. 66 КК України, а саме те, що потерпіла не має претензій до обвинуваченого, просила не позбавляти його волі, цивільний позов по справі не заявлявся, а завдана потерпілій шкода відшкодована шляхом повернення речей, які належали потерпілій.
Також, судом не було належним чином враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав факт викрадення майна потерпілої, розкаявся в цьому, просив вибачення у потерпілої, має поганий стан здоров`я, потребує лікування, хворіє на туберкульоз, є інвалідом 2-ї групи, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Києві, має міцні соціальні зв`язки, допомагає своїм батькам пенсійного віку, а тому, на думку апелянта, призначене судом обвинуваченому покарання є явно не справедливим внаслідок суворості і підлягає зміні в сторону пом`якшення та застосування вимог ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року та призначити йому покарання за ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України. Апелянт заперечує кваліфікацію його дій за ст. 186 КК України, посилаючись на те, що його дії підлягають кваліфікації за ст. 185 КК України.

Окрім того, посилаючись суворість покарання, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що він є інвалідом ІІ групи, має на утриманні неповнолітню дочку та батьків похилого віку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягаєють виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам провадження і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , даними протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 , яка відтворила свої дії та дії ОСОБА_5 на місці вчинення злочину, даними протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 , який відтворив свої дії та дії ОСОБА_5 на місці вчинення злочину, даними протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього від 31.07.2020.

Так, згідно з протоколом проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_8 показала, що близько 14 год. 31.07.2020 перебувала поблизу станції метро «Героїв Дніпра». Невідомий, як у подальшому виявилося ОСОБА_5 , намагався викрасти її сумку у якій знаходилося наступне майно: мобільний телефон марки «Хуавей», вартістю 1000 грн., гаманець з грошовими коштами у сумі 222 грн. та картка киянина на її ім`я. Сторонні перехожі викрили факт крадіжки та повідомили про неї потерпілу, вказавши на причетність до неї ОСОБА_5 . Одразу ж потерпіла почала голосно кричати ОСОБА_5 щодо вчиненого ним злочину, на що ОСОБА_5 , утримуючи при собі її сумку, почав тікати. Через деякий час ОСОБА_5 затримали перехожі.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 показав, що 31.07.2020 близько 14 год., перебував недалеко від станції метро «Героїв Дніпра», а саме поблизу буд. № 49-А, що по просп. Оболонському у м. Києві. У цей час він став свідком того, як ОСОБА_5 спробував викрасти сумку у потерпілої ОСОБА_8 , однак був викритий перехожими та потерпілою. Останні почали голосно кричати ОСОБА_5 щодо припинення ним злочинних дій. ОСОБА_5 , розуміючи, що викритий почав тікати разом із сумкою потерпілої. У свою чергу, свідок, разом з іншим перехожим, наздогнали та затримали ОСОБА_5 .

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 категорично стверджував, що ОСОБА_5 почав тікати з місця вчинення злочину з майном потерпілої, розуміючи, що викритий у вчиненні злочину. Наздоганяючи ОСОБА_5 , свідок голосно кричав останньому, щоб той зупинився та повернув викрадене на що останній не реагував та продовжував тікати.

У протоколі огляду місця події з фототаблицями до нього від 31.07.2020, відповідно до якого, у присутності ОСОБА_5 , було оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , де виявлено та вилучено коричневу сумку в якій знаходились мобільний телефон марки «Хуавей», IMEI: НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору, гаманець чорного кольору з грошовими коштами у сумі 222 грн. та картка киянина на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, наведеними у вироку доказами підтверджується відкритий характер спроби викрадення обвинуваченим ОСОБА_5 сумки потерпілої ОСОБА_8 , оскільки будучи викритий перехожими та потерпілою, які почали голосно кричати ОСОБА_5 щодо припинення ним злочинних дій, ОСОБА_5 , розуміючи, що викритий почав тікати разом із сумкою потерпілої, незважаючи на переслідування з боку потерпілої та свідків.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок, викладений у вироку суду, щодо кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, які виразилися у закінченому замаху на повторне, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), оскільки останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про кваліфікацію його дій за ст. 185 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу винного, який офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Окрім того, з вироку убачається, що суд розглядав питання щодо можливості застосування вимог ст. 69 та ст. 75 КК України відносно ОСОБА_5 , проте не знайшов підстав для призначення покарання із застосуванням вказаних норм закону і такий висновок суд першої інстанції колегія суддів вважає правильним, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим та відсутність обставин, які б могли бути підставами для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, чи звільнення від відбування покарання.
Доводи захисника, що судом не було належним чином враховані обставини, що зазначені у ч. 1 ст. 66 КК України, а саме те, що потерпіла не має претензій до обвинуваченого, цивільний позов по справі не заявлявся, а завдана потерпілій шкода відшкодована шляхом повернення речей, є неспроможними, позаяк викрадене ОСОБА_5 майно було виявлено та вилучено працівниками поліції, а томуповернення викраденого майна не можна розцінювати як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки таке повернення відбулося не за волею обвинуваченого, а внаслідок активних дій перехожих та свідка спрямованих на припинення злочину.

Щодо доводів захисника стосовно того, що судом не врахована та обставина, що потерпіла просила не позбавляти ОСОБА_5 волі, то дана обставина може бути врахована судом під час ухвалення вироку, однак не може бути безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання у даному провадженні, враховуючи обставини вчиненого ним злочину та дані про його особу.
Доводи захисника, що судом не було належним чином враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав факт викрадення майна потерпілої, розкаявся в цьому, просив вибачення у потерпілої, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема показаннями обвинуваченого, який свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав та навіть в апеляційній скарзі заперечував правильність кваліфікації його дій за вказаним законом, наполягаючи на тому, що викрадення майна потерпілої було таємним.
Також з вироку суду убачається, що при визначенні розміру покарання суд першої інстанції врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який хворіє на тяжке захворювання, має на утриманні неповнолітньої дитину та батьків похилого віку, а відтак доводи апелянтів про те, що судом не в повній мірі враховано дані обставини є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів, вважаючи законним і обґрунтованим вирок Оболонськогорайонного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 , не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №756/10681/20

Провадження №11-кп/824/236/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 186
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1