печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000515 від 25.03.2021, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И В:

29.03.2021 старший слідчий слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000515 від 25.03.2021, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Мотивуючи клопотання, сторона обвинувачення вказує, що у невстановлений час та місці у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виник спільний злочинний умисел, до якого вони залучили інших невстановлених на даний час осіб, направлений на позбавлення волі та викрадення людини, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з мотивів особистої неприязні, за попередньою змовою групою осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, ОСОБА_8 за попередньою домовленістю та спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, 24.03.2021 приблизно о 22:30 год. зустрівся біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 де дотримуючись заздалегідь обумовленого плану, спільно піднялися до квартири АДРЕСА_2 вказаного будинку в приміщення якої перебував ОСОБА_11 .
В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на викрадення та незаконне позбавлення волі людини, ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, застосовуючи фізичну силу наносивши множинні удари по різним частинам тіла ОСОБА_11 , погрожуючи фізичною розправою, перешкоджаючи вільному пересуванню, проти його волі не надаючи можливості покинути вказане приміщення на протязі близько однієї години та позбавивши можливості на надання останньому медичної допомоги, якої потребував на місці та здійснили таким чином незаконне позбавлення волі спричинивши тяжкі наслідки.
В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел спрямований на викрадення людини за попередньою змовою організованою групою осіб та незаконне позбавлення волі людини, ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, застосовуючи фізичну силу заламавши руки ОСОБА_11 , протиправно перешкоджаючи вільному пересуванню, проти його волі посадили у власний автомобіль Mitsubishi Outlender, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в такий спосіб не надаючи можливості вільно покидати зазначений вище автомобіль та здійснюючи таким чином викрадення людини, в тому числі слідуючи за ними на автомобілі BMW д.н.з. НОМЕР_2 .
За допомогою Mitsubishi Outlender, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 за попередньою змовою групою осіб в складі ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами незаконно перемістили до невстановленого на даний час місця, де утримують ОСОБА_11 проти його волі, що спричинили в такий спосіб тяжкі наслідки та незаконне позбавлення волі людини.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.
Окрім того, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, яка розташована приблизно у 2-х кілометрах від буд. АДРЕСА_3 , за попередньою домовленістю групою осіб в ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та інших невстановлених осіб виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .
Після чого, реалізуючи вищевказаний спільний злочинний умисел, з метою умисного вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, за попередньою змовою, ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та інших невстановлені особи одночасно почали наносити руками, ногами та невстановленими гострими предметами удари по різних частинах тіла ОСОБА_11 в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, а саме: на задній поверхні шиї в середній третині по центру та у верхній третині зліва по одній горизонтально-розташовані веретеноподібної форми рани від яких в горизонтальному напрямку відходять потьоки крові, на передній поверхні грудей зліва в проекції третього міжреберного проміжку між середньо-ключичною та біля грудинної лінії маються веретеноподібної форми зяюча рана. Від вчинення вказаних злочинних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_9 ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та інших невстановлених особи, потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження не сумісні із життям та помер на місці. Після чого з метою приховання трупа ОСОБА_11 вказані особи перетягли останнього до малолюдного місця і прикрили частинами гілля та сіна зверху трупа.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбачене п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.
Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що у провадженні СВ Печерського УП Головного управління Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0000515 від 25.03.2021 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 ч. 3 ст. 146 КК України.
27.03.2021 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
27.03.2021 вручено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.
28.03.2021 вручено письмове повідомлення про нову підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме: протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 протоколом перегляду відеозапису від 27.03.2021, протоколом огляду місця події від 25.03.2021, протоколом огляду предметів від 27.03.2021, протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками, а також іншими матеріалами в їх сукупності.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах, враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення, вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.
Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.
Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено, що зважаючи на тяжкість злочину та суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, існує реальна загроза того, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, про що свідчать спосіб та суспільна небезпека вчиненого ним кримінального правопорушення та враховуючи тяжкість покарання, яка загрожує останньому.
Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, джерела прибутку, а також необхідно врахувати репутацію та соціальні зв`язки підозрюваного. Так, останній є особою працездатного віку, але офіційно не працевлаштований, легальних джерел доходу та утриманців не має, не одружений.
Також, прокурором доведено, що існує ризик знищення, переховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки наразі не знайдено всі речові докази, зокрема предмет, яким наносились тілесні ушкодження.
Окрім цього, матеріалами клопотання доведено, що є ризик незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки наразі не встановлені всі особи, які причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а також наявність ризику впливу на свідків, шляхом погроз та умовлянь, тому як ОСОБА_5 , отримав разом із клопотанням про обрання запобіжного заходу додатки до нього з анкетними даними всіх учасників кримінального провадження.
Сукупність вказаних обставин на переконання слідчого судді свідчить, що з високим ступенем умовності підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення
Слід зазначити, що вказані ризики є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують даний запобіжний захід, враховуючи, що в противагу вказаним ризикам сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростовували вказані ризики.
Окрім цього, слідчий суддя враховує позицію ЄСПЛ, висловлену у рішенні по справі: «Маріянчук та інші проти України», де зазначено, що тримання під вартою є виправданим лише за умови наявності суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи (ст. 5, ст. 6 Конвенції, заяви № 14490/07 та 2 інші, від 17.01.2019 р.). Враховуючи вищевикладене та резонанс у вказаному кримінальному правопорушенні наявний значний суспільний інтерес.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , а також приймає до уваги дані про особу підозрюваного, що підозрюваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне, Луганської обл., громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий (зі слів), майновий стан, та враховує те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та разом з тим надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді про наявність ризиків, які наведені вище, а для їх запобігання, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу, як на тому наполягала сторона захисту.
Варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, враховуючи фактичні обставини справи, високу суспільну небезпечність інкримінованих діянь при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства.
Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 25 травня 2021 року включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000515 від 25.03.2021.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1