Справа № 939/1121/21
УХВАЛА

20 травня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

перекладача - ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянка Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000139 від 24 лютого 2021 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Бенін Сіті Федеративної республіки Нігерія, громадянина республіки Нігерія, з вищою освітою, неодруженого, який має на утримання двох малолітніх дітей, фізичної особи підприємця, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , який проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

встановив:

18 травня 2021 року з Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області до Бородянського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

За ухвалою судді від 18 травня 2021 року підготовче судове засідання було призначено на 20 травня 2021 року на 15 годину.

Відповідно до обвинувального акта, 24 лютого 2021 року о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 перебував на території домоволодіння по АДРЕСА_3 , де між ним та ОСОБА_5 стався конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, в ході якого ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, умисно та цілеспрямовано наніс ОСОБА_5 один удар ножем в область грудної клітки, внаслідок чого своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодженням язичкового сегменту легені, середній гемоторакс, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , посилаючись на те, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог КПК України, підстав для закриття провадження або внесення подання про визначення підсудності немає, просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду та викликати в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 не висловили заперечень щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Бородянському районному суду Київської області, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 квітня 2021 року (включно).

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2021 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 до 24 травня 2021 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння, залякування на покази потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою надання неправдивих показів, може вчинити ряд дій для того щоб уникнути кримінальної відповідальності, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, а тому менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, і є достатні підстави для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання, мотивуючи тим, що наміру покидати місце проживання та впливати на потерпілого та свідків він не має, оскільки постійно проживає в будинку в с.Загальці, який планує придбати у власність та має двох дітей, які хоч і проживають в іншому населеному пункті, однак матеріально їх забезпечує він. Також зазначив, що дохід має з продажу техніки на ринку в м.Києві. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 подала клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому покидати місце проживання з 24 години до 06 години. Клопотання мотивувала тим, що перебуваючи під домашнім арештом обвинувачений матиме можливість працювати та відшкодувати заподіяну шкоду. Обвинувачений сам зацікавлений в належному судовому розгляді кримінального провадження. Крім того, обвинувачений має двох малолітніх дітей на утримання яких він повинен витрачати кошти, які може здобути лише коли буде працювати.

Потерпілий ОСОБА_5 клопотання прокурора підтримав.

Вислухавши обвинуваченого, його захисника, потерпілого, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Тимошенко проти України" вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 25 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не одружений, офіційно ніде не працює, за місцем реєстрації не проживає, за місцем проживання не має міцних соціальних зв`язків, що свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах двох місяців.

Відповідно до п.6. ч.3 ст.314 КПК України, суд вважає за необхідне доручити Бородянському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 314, 315, 316, 384 КПК України, суд

ухвалив:

Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Бородянського районного суду Київської області на 31 травня 2021 року на 12 годину 30 хвилин.

Кримінальне провадження розглянути судом одноособово.

В судове засідання викликати прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ..

Доручити Бородянському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області скласти та надати суду до 31 травня 2021 року досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 18 липня 2021 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення лише в частині обрання запобіжного заходу, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Головуючий-суддяОСОБА_8