Справа № 642/6912/19
Провадження № 1-кп/642/290/21
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

6 липня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м.Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з професійною технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, що має на утриманні малолітню дитину , зареєстрованого та проживаючого : АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

16 серпня 2019 року приблизно о 15 годині 20 хвилин поблизу будинку №42 по вулиці Докучаєва у м. Харкові, на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_6 безпідставно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій та бажаючи діяти таким чином, підійшов до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наніс йому удар розбитою пляшкою, яка знаходилася у правій руці, у проекцію ліктьового суглобу правої руки по згинальній поверхні. Після цього, коли ОСОБА_4 , захищаючись, повалив ОСОБА_6 на землю, останній вкусив потерпілого за ліву бокову поверхню тулуба.

У результаті протиправного діяння ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи №09-1068/2019 від 03.09.2019 року, були спричинені наступні тілесні ушкодження: різана рана на правій руці та садна на тулубі. Різана рана утворилася від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні, садна утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом тертя ковзання та могли бути отримані за 1-3 доби до моменту первинного огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені. За ступенем тяжкості: різана рана на правій руці, яка у своєї течії потребувала хірургічного втручання та загоїлась із утворення рубця належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1 а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95 р. Садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, зазначив, що з потерпілим знайомий близько трьох років, проживають на одній вулиці, та постійно конфліктують. Того дня він під`їхав до нього на машині, але у ворота не в`їжджав. Син потерпілого повідомив, що батька ОСОБА_4 вдома не має, та він його чекав на вулиці. Тілесних ушкоджень відносно потерпілого не вчиняв. Більш детально пригадати не може, бо знаходився в стані сп`яніння.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за наведених обставин повністю підтвердилась у судовому засіданні наступними доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , пояснив, що він перебував на роботі, та приблизно о 14:30 йому зателефонував його старший син, який повідомив, що в їхні ворота хтось в`їхав, а потім почав стукати по ним. Тоді ОСОБА_4 виїхав у напрямку свого будинку, прибув приблизно через 40 хвилин, разом зі своїм колегою ОСОБА_7 . Коли він приїхав до свого помешкання, ОСОБА_6 накинувся на нього, в його руках була розбита пляшка з-під пива, якою він наніс тілесні ушкодження правою рукою у його праву руку. Після чого приїхала поліція та швидка допомога, з якою потерпілий поїхав до лікарні. Коли він чекав на поліцію та тримав обвинуваченого, останній вкусив його. Удари обвинуваченому не наносив. Знав обвинуваченого, за п`ять років до цих подій, коли потерпілий туди переїхав із сім`єю, обвинувачений побив їм вікна, але потерпілому не було відомо, у зв`язку із чим це відбулось.

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив в судовому засіданні, що приблизно о 15 годині він почув удар у ворота сусіда, а потім йому зателефонував ОСОБА_4 , який повідомив, що у його ворота в`їхав автомобіль. Просив подивитись, що там відбувається, поки він приїде, оскільки у нього вдома було двоє дітей. Він вийшов з будинку та побачив, що ворота зламані, та їх дійсно пошкодим транспортний засіб, цей момент зафіксований за допомогою камери відеоспостереження. Вказує, що обвинувачений ходив вулицею у неадекватному стані, сварився, що потім він розбив пляшку з-під пива та ходив із нею. Припускав, що обвинувачений знаходився у стані наркотичного сп`яніння. Коли приїхав потерпілий, обвинувачений кинувся на нього та розпочав наносити удари, а один з ударів був спрямований в руку. Тоді свідок знаходився на відстані 5-6 метрів від цього місця. Ніхто інший не наносив удари обвинуваченому, він не бачив, щоб ОСОБА_4 йому їх завдавав у відповідь.

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що, події відбувались 16.08.2019. Він сів в автомобіль ОСОБА_4 , оскільки останній їхав у його ж напрямку, потерпілому декілька разів телефонував його старший син з інформацією, що в їхні ворота в`їхала якась машина, що там хтось кричить. Після цього, потерпілий рушив у напрямку свого будинку. Приїхавши на місце, побачили молодого чоловіка, який сидить на узбіччі. Потерпілий припарковав свій автомобіль та вийшов до чоловіка, який спровокував бійку, а свідок залишався на сидінні. Між чоловіками розпочалась бійка, після чого він вийшов та побачив у руках чоловіка пляшку. ОСОБА_4 завалив чоловіка на землю, а на його правій руці була кров. Бійку розпочав не потерпілий ОСОБА_4 , а обвинувачений. Поліцію викликали двічі та перший патруль поліції не забрав обвинуваченого, оскільки він був у неадекватному стані.

- показаннями свідка ОСОБА_9 , у присутності законного представника, батька ОСОБА_4 . Ці події відбувались в середині серпня 2019 році, приблизно після третьої години. Він сидів разом із молодшим братом на подвір`ї, і вони почули крики, та через декілька хвилин автомобіль в`їхав у ворота та в них розпочались стуки, висловлювались погрози в адресу їхньої сім`ї. Він подивився відео з камер відеоспостереження, з якого було видно, що автомобіль був білого кольору, який поїхав після того, як свідок щось голосно вигукнув. Зателефонуваши батьку, який приїхав приблизно через 40 хвилин зі своїм товаришем ОСОБА_10 , до яких вийшов сусід, він зі своїм молодшим братом зачинилися в будинку. Пізніше побачив, що у його батька з правої руки текла кров, він пішов додому за бинтом, щоб можна було перев`язати рану. Після цього приїхав наряд поліції та швидка допомога на якій батько поїхав до лікарні. ОСОБА_9 зазначив, що виходив на двір, щоб взяти лопату на всяк випадок і тоді почув, як розбивається скляна пляшка. Подивившись в сторону, там стояв обвинувачений, якого бачив раніше. Він не бачив факт спричинення батьку тілесних ушкоджень, а бачив лише що з руки його батька текла кров. Молодший брат з будинку не виходив. Раніше між його батьком та ОСОБА_6 вже був конфлікт, останній побив їм вікна у будинку.

Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними письмовими доказами.

- протоколом огляду предметів від 30.08.2019 року, а саме CD-R диску «Verbatim», який визнаний речовим доказом, відповідною постановою від 30.08.2019 року, на диску є папка з написом «видео», у папці знаходиться 4 відео файли за 17.08.2019 року (період часу 15:06:39 години), з камери, яка встановлена на будинку за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 131,132,137)

- протоколом огляду місця від 16.08.2019 року, ході якого потерпілий ОСОБА_4 вказав місце вчинення відносно нього кримінального правопорушення. (а.с. 138-140)

- висновком судово-медичної експертизи № 1159-2019 від 27.08.2019 р., на підставі даних огляду за заявою ОСОБА_4 , мали місце наступні тілесні ушкодження: Різана рана на правій руці; садна на тулубі та лівій нозі. Різана рана на правій руці у своєї течії потребувала до хірургічного втручання - проведення ПХО та накладанню шовного матеріалу. Різана рана утворилась від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні; Садна утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані за 1-3 доби до моменту первинного огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден і рани.

3а ступенем тяжкості:

Різана рана на правій руці, яка у своєї течії потребувала до хірургічного втручання та загоїлась із утворення рубця належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95р.

- Садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2.«Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.с.141)

- висновком експерта № 09-1067/2019 від 02.09.2019 р., на підставі даних судово- медичної експертизи громадянина ОСОБА_4 , з урахуванням медичної документації. 1.2.4. У громадянина ОСОБА_4 мали місце наступні тілесні ушкодження: Різана рана на правій руці; садна на тулубі та лівій нозі. Різана рана на правій руці у своєї течії потребувала до хірургічного втручання - проведення ПХО та накладанню шовного матеріалу.

Різана рана утворилась від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні; Садна утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані за 1-3 доби до моменту первинного огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден і рани. 3а ступенем тяжкості:

Різана рана на правій руці,, яка у своєї течії потребувала до хірургічного втручання та загоїлась із утворення рубця належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95р.

- Садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2.«Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Для відповіді на питання №5 та 6 даної ухвали суду потрібно проведення слідчого експерименту.

Вирішення питання про «Самоспричинення» тілесних ушкоджень, не входить до компетенції судово-медичного експерта, так як включає в себе юридичне питання. (а.с.142-43)

- висновком експерта № 09-1068/2019 від 03.09.2019 р., на підставі даних судово- медичної експертизи громадянина ОСОБА_4 , з урахуванням медичної документації. 1.2.4. У громадянина ОСОБА_4 мали місце наступні тілесні ушкодження: Різана рана на правій руці; садна на тулубі та лівій нозі. Різана рана на правій руці у своєї течії потребувала до хірургічного втручання - проведення ПХО та накладанню шовного матеріалу.

Різана рана утворилась від травматичної дії гострого предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, але індивідуальні особливості цього предмету не відобразились в пошкодженні; Садна утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані за 1-3 доби до моменту первинного огляду, але не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де й були встановлені. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден і рани. 3а ступенем тяжкості:

Різана рана на правій руці,, яка у своєї течії потребувала до хірургічного втручання та загоїлась із утворення рубця належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95р.

- Садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2.«Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Для відповіді на питання №5 та 6 даної ухвали суду потрібно проведення слідчого експерименту.

Вирішення питання про «Самоспричинення» тілесних ушкоджень, не входить до компетенції судово-медичного експерта, так як включає в себе юридичне питання.

Покази ОСОБА_11 , викладені ним у статусі потерпілого в протоколі проведення слідчого експерименту від 29 серпня 2019 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині терміну і механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень. (а.с.144-145)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 серпня 2019 року з ілюстративним матеріалом за участю потерпілого ОСОБА_4 , спеціаліста ОСОБА_12 , в ході якого потерпілому було запропоновано розповісти та показати механізм нанесення йому тілесних ушкоджень. (а.с.146-148,149)

- висновком експерта № 14/1855-ДМ/19 від 24.09.2019 р., на підставі якого, згідно завіреної ксерокопії паспорту серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , група його крові 0(І). На фрагментах футболки, вилучених в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , (об`єкти №№2,6-9,12) виявлена кров людини, в якій виявлено антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров в зазначених об`єктах відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти- А і анти-В та походження її від гр-на ОСОБА_4 не виключається.

На цих же фрагментах футболки (об`єкти №№1,3-5,10,11,13-16) знайдена кров людини, встановити групову належність якої не представилось можливим із-зі стійкого впливу предмету носію.

(а.с.151-152,153)

- висновком експерта №15-667-ДМ/2019 від 18.09.2019 року, на підставі якого, групова належність крові від громадянина ОСОБА_4 - О ізогемаглютинінами анти-А, анти-В (згідно наданій завіреній ксерокопії сторінок паспорту громадянина ОСОБА_4 (серія «ММ» №503396) та завіреній ксерокопії сторінки медичної карти амбулаторного хворого №3116).

Групова належність крові громадянина ОСОБА_6 - А з ізогемаглютиніном анти-В. Згідно результату дослідження в його крові міститься супутній антиген Н.

В результаті проведення судово-медичної експертизи відбитого горлечка скляної пляшки (об`єкти №№1-4), вилученого 16.08.2019 року у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , в об`єктах №№1-3 знайдені сліди крові людині. При серологічному дослідженні, в даних слідах, виявлені антигени А та Н. Таким чином враховуючи результати досліджень, можна припустити походження слідів крові, в даних об`єктах, від будь-якої особи з груповою належністю крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В, яка містить супутній антиген Н, в тому числі від підозрюваного ОСОБА_6 (за умови наявності у нього зовнішньої кровотечі на момент скоєння злочину). Даних про домішок крові, в даних об`єктах, від потерпілого ОСОБА_4 не отримано. В об`єкті №4 сліди крові не знайдені. (а.с.155-158);

Також, в судовому засіданні було досліджено відеозаписи з камер відео спостереження, за допомогою чого судом було перевірено та встановлено черговість подій, які мали місце 16.08.2019 року, опис яких цілком узгоджується з поясненнями потерпілого, наданими ним та свідками під час їх допиту в судовому засіданні. (а.с.129-130)

Зазначені показання потерпілого та свідків, письмові докази, висновки експертів узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.
Версія обвинуваченого про те, що він захищався від протиправних дій потерпілого спростовується вищевказаними доказами по справі.
Будь-яких доказів того, що потерпілий обмовляє обвинуваченого матеріали справи не містять, не надано таких доказів й стороною захисту.
На виконання вимог ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні встановлені та доведені належними та допустимими доказами подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані вище докази і визнає їх достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого, що повністю викривають ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за вищенаведених обставин.

Посилання захисту на те, що він перебував у стані необхідної оборони, спростовано наведеними показаннями потерпілого та свідків, з яких вбачається, що ОСОБА_6 умисно наніс потерпілому тілесні ушкодження внаслідок виниклого конфлікту, в стані необхідної оборони не перебував.

Доказів заподіяння йому тілесних ушкоджень ким - небудь суду не надано.

Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання. Особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки. Окремим випадком такого спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК.
Крім того, суд зауважує, що ч.1 ст.36 КК України встановлює, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Таким чином, вказаною статтею передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно небезпечного посягання або за наявності реальної загрози заподіяння шкоди тому, хто обороняється, тобто до початку фізичних дій посягаючого з моменту, коли виникла реальна загроза посягання.
Для з`ясування цього необхідно врахувати поведінку нападаючого, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають підстави особі, яка захищається, сприймати загрозу як реальну.
Водночас сама по собі будь-яка сварка, ще не свідчить про перебування особи у стані необхідної оборони.
Це не виключає можливості, що особа, яка спровокувала насильство, опиниться в ситуації необхідної оброни, якщо ступінь спровокованого насильства очевидно перевищить той, який особа могла передбачити, наприклад, якщо в ситуації обопільної бійки один з учасників застосує або виявить намір застосувати значно вищий ступінь насильства, зброю або до його насильницьких дій приєднаються інші особи. У таких випадках насильство може перетворитися в «посягання», що дає право на необхідну оборону.
Навіть якщо спиратися на версію сторони захисту і припустити, що потерпілий мав намір продовжити бійку, обставини цієї справи не свідчать про те, що той мав намір застосувати більший ступінь насильства.
При цьому вказані показання обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду, та повністю спростовуються наведеними вище доказами, дослідженими та перевіреними судом під час судового розгляду, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_4 , характером, кількістю та локалізацією отриманих ним тілесних ушкоджень за висновками судово-медичної експертизи № 1159-2019 від 27.08.2019 р., 09-1067/2019 від 02.09.2019 р., 09-1068/2019 від 03.09.2019 р., якими фактично встановлено, що показання щодо обставин та механізму їх заподіяння відповідають об`єктивним судово-медичним даним.

Надані стороною обвинувачення докази стороною захисту не спростовані, а відповідно до ст. 22 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суперечить зібраним в ході досудового слідства та дослідженим в суді доказам та свідчить про його намагання ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та відшкодування завданої шкоди.

Незгода обвинуваченого з оцінкою доказів має суто суб`єктивний характер.

Враховуючи викладене, показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не причетний до вчиненого злочину відносно потерпілого ОСОБА_4 суд надає критичну оцінку, розцінює їх як позицію захисту від пред`явленого обвинувачення та спробу уникнути кримінальної відповідальності.

Поряд з цим, сторона захисту, не надала будь-якого іншого доказу на підтвердження відсутності в діях ОСОБА_6 складу злочину.

Так, під час конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на місці події в безпосередній близькості нікого крім них не було, а висновки експерта та показання свідків свідчить про отримання потерпілим тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості саме у цей час, а тому суд немає сумнівів щодо того, що ці тілесні ушкодження спричинені потерпілому саме ОСОБА_6 .

Суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю.

З вивчення даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він на обліку у психіатра і нарколога не перебуває. Раніше не судимий. Має на утриманні малолітню доньку 2019 року народження. Характеризується за місцем мешкання позитивно.

Проте вже 30.09.2019 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130, ст.124 КУпАП України, згідно обставин 16 серпня 2019 року під час подій, що передували нанесенню ним тілесних ушкоджень. Так, ОСОБА_6 близько об 15 год. 07 хв. в м. Харкові по вул. Докучаєва, в районі будинку № 42, керуючи автомобілем «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_2 здійснив наїзд на перешкоду, а саме металеві ворота.

Відповідно до досудової доповіді, складеної Холодногірським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області 18.09.2020 року, зазначено, що проблемними питаннями є відсутність постійного місця роботи та контроль над поведінкою та мисленням. Ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства оцінюється органом пробації як середній. Орган пробації вважає, що його виправлення можливо без позбавлення або обмеження волі. Заходи роботи з ОСОБА_6 повинні бути спрямовані на офіційному працевлаштуванні над поведінкою та контролем мислення. У разі звільнення його від відбування покарання з випробуванням пропонується покладення обов`язків ч.1 ст.76, п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає наявність на утриманні малолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч. 2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, обираючи міру покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, наведені вище дані про особу обвинуваченого, відсутність у нього постійного доходу, наведені обставини, його ставлення до скоєного - вину свою він не усвідомив, та приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, відношення особи до скоєного злочину, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим судом призначається ОСОБА_6 покарання без ізоляції його від суспільства, у виді обмеження волі на певний строк, та на підставі ст. 75 КК України його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді - 2 ( двох ) років обмеження волі

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на - 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України та п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи та не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженими органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази після набранням вироком законної сили : CD-R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження - залишити в матеріалах кримінального провадження; фрагмент горловини пляшки, зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору, чоловічу футболку, сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору - знищити.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1