Справа № 182/5213/20
Провадження № 1-кп/0182/230/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючий суддя- ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження № 0000996 за обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, має неповну середню освіту (9 класів), не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який на даний час перебуває у розпорядженні командира військової частини, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ( в режимі відео конференції),-

ВСТАНОВИВ:
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VIII від 15.01.2015, відповідно до ст. 106 ч. 1 п.п. 1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 оголошено проведення, зокрема, на території Харківської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2018 № 308 солдата строкової служби ОСОБА_3 , який відповідно до розпорядження начальника управління персоналу заступника начальника штабу командування ІНФОРМАЦІЯ_2 № 350/104/2/3103 від 30.11.2018 прибув із військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_4 , з 20.12.2018 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення. Призначено на посаду водій електрик радіолокаційної станції відділення радіолокаційної розвідки командного пункту.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 71 від 26.03.2019 солдата ОСОБА_3 , який прийнятий на військову службу за контрактом з 26.03.2019 на три роки та призначений на посаду водій електрик радіолокаційної станції відділення радіолокаційної розвідки командного пункту, зараховано на всі види забезпечення як військовослужбовця контрактної служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 587 від 17.09.2019, з метою встановлення причин та умов невиходу на військову службу солдатом ОСОБА_3 , доручено провести службове розслідування. Відповідно до акту службового розслідування встановлено, що 17.09.2019 солдат ОСОБА_3 не з`явився на військову службу.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 233 від 26.09.2019 на підставі п.п. 14, п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ солдата контрактної служби ОСОБА_3 , водія електрика радіолокаційної станції відділення радіолокаційної розвідки командного пункту зараховано з 17.09.2019 у розпорядження командира військової частини.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 з 26.03.2019 ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, та умов укладеного контракту, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

17.09.2019 солдат ОСОБА_3 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_5 , перебуваючи на посаді водій електрик радіолокаційної станції відділення радіолокаційної розвідки командного пункту, у військовому званні «солдат», діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, військової присяги та умов укладеного контракту у визначений час 17.09.2019 о 08 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а направився до місця свого проживання: АДРЕСА_3 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 24.03.2020 о 20 год. 00 хв. був затриманий уповноваженими особами у м. Куп`янськ Харківської області та доставлений до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області,

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) (в редакції Закону України № 194-VIII від 12.02.2015).

До такого висновку суд прийшов аналізуючи наступні докази.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав та суду показав, що з 29.03.2019р. він проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія електрика радіолокаційної станції відділення радіолокаційної розвідки командного пункту, у військовому званні солдат. За час проходження служби він отримував належні йому грошове та продовольче забезпечення.

17.09.2019р., скоївши злочин, він не з`явився на військову службу і виїхав за місцем свого постійного проживання у м. Куп`янськ Харківської область де проживав. У м. Куп`янську він був затриманий співробітниками поліції 24.03.2020р. в скоєному кається.

За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими він обвинувачується.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Також суд враховує обставини справи. Особу винного, який раніше не судимий, однак стосовно нього в провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за ч. 3 ст. 187 КК України. Має постійне місце проживання, за місцем проходження служби характеризується задовільно. Офіційно не працевлаштований, на утриманні нікого не має. У лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).

Обставиною, що обтяжує покарання, судом під час судового розгляду не встановлено.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, в тому числі які пом`якшують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, йому повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавленням волі.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Вказане покарання буде відповідати меті покарання передбаченого ст. 50 КК України та меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Запобіжний захід за цим кримінальним провадження не обирався, обвинувачений тримається під вартою за іншим кримінальним провадженням.

Заходи заперечення не застосовувалися.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись 370, 371, 374, 376КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід за цим кримінальним провадженням не обирався.

Заходи забезпечення не застосовувалися.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1