ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1002/21 Справа № 185/2312/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000013 від 29 січня 2020 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлограді, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_10 , 13 січня 2020 року, в період часу від 21 години 00 хвилин до 21 годин 30 хвилин, більш точного часу слідством не встановлено, під час прогулянки зі своїм приятелем ОСОБА_11 , знаходячись в районі перехрестя вул. Нова та вул. Кравченко в м. Павлограді Дніпропетровської області, біля магазину ТОВ «АТБ-маркет» № 553 зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_12 , який прогулювався зі своїм товаришем ОСОБА_13 . Під час розмови з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 побачив, що в його руках мається мобільний телефон марки «Meizu» моделі «М5», та у нього виник прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним мобільним телефоном. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_12 та шляхом ривку, вихопив з рук останнього мобільний телефон марки «Meizu» моделі «М5», під приводом тимчасового користування ним.
Продовжуючи свої злочинні дії, користуючись мобільним телефоном, утримуючи його у своєму володінні, ОСОБА_10 разом зі своїм приятелем ОСОБА_11 , приблизно о 22 годині 30 хвилин прослідували на територію гаражного кооперативу, який розташований в районі перехрестя вулиць Західнодонбаська та Будівельна в м. Павлограді Дніпропетровської області, де зайнялися пошуками наркотичних засобів.
Не звертаючи уваги на неодноразові прохання потерпілого ОСОБА_12 про повернення належного йому майна, будучи ображеним на відсутність можливої знахідки біля гаражів, почувши чергове прохання ОСОБА_12 щодо повернення належного йому мобільного телефону, керуючись корисливим мотивом, бажаючи отримати наживу за рахунок чужого майна, ОСОБА_10 відкрито, не приховуючи, поклав мобільний телефон до кишені свого одягу та усвідомлюючи очевидність своїх злочинних дій, з метою подолання можливого опору зі сторони ОСОБА_12 та утримання мобільного телефону в себе, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс не менше трьох ударів кулаком в область голови потерпілого ОСОБА_12 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин голови, субкон`юнктивального крововиливу обох очей та їх контузії, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вилучивши мобільний телефон марки «Meizu» моделі «М5» і маючи реальну можливість розпоряджатися та користуватися ним, ОСОБА_10 з місця скоєння злочину зник. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_12 матеріального збитку на суму 1200 грн.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону. Захисник вказує на відсутність повноважень на здійснення досудового розслідування у слідчого ОСОБА_14 . Адвокат зазначає, що цього слідчого не було включено до групи слідчих, а тому він не мав права на проведення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, призначаючи ОСОБА_10 покарання суд не надав оцінки тим обставинам, що останній вчинив тяжкий злочин, з місця його скоєння зник, залишивши потерпілого у безпорадному стані, незважаючи на стан його здоров`я, розпорядився майном на власний розсуд. До того ж, обвинувачений свою вину фактично не визнав.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу обвинувачення, захисника та обвинуваченого, які підтримали скаргу захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються.
Так, в апеляційній скарзі прокурор вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості.
Водночас, в апеляційній скарзі захисник порушує питання про необхідність скасування вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, та вказує лише на відсутність повноважень у слідчого ОСОБА_14 і ставить під сумнів проведені за його участю процесуальні дії та прийняті рішення.
Між тим, наведені захисником обставини не узгоджують з матеріалами провадження.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 постановою начальника СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.03.20 призначено групу слідчих, до якої включено слідчих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .
Разом із цим, постановою начальника СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.03.20 також призначено групу слідчих, до якої включено слідчих ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Надаючи оцінку цим обставинам, на які і посилається в апеляційній скарзі захисник, суд виходить з того, що наведені рішення керівника органу досудового розслідування не є взаємовиключними. Окрім цього, суд враховує й те, що відомості про скасування будь-якої з цих постанов у матеріалах провадження також відсутні.
За цих умов, суд не знаходить підстав ставити під сумнів повноваження слідчого ОСОБА_14 , якого не було вказано в постанові від 10.03.20, а тому приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника.
З огляду на викладене, враховуючи, що адвокат вказує виключно на те, що ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного через вручення повідомлення про підозру неуповноваженою особою, що не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, беручи до уваги відсутність жодних інших доводів, які б давали суду підстави для перевірки допустимості доказів, на які суд посилався у вироку, суд не вдається в їх оцінку та перевіряє законність судового рішення лише з мотивів, зазначених в скарзі.

Поряд із цим, вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_10 , за доводами прокурора, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_10 покарання та звільняючи останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав усунення заподіяної шкоди та не встановив таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_19 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства колегія суддів погоджується та вважає необґрунтованими доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Вирішуючи питання про наявність підстав для призначення більш суворого покарання, суд виходить з того, що ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності притягується вперше та обставини провадження під час судового розгляду не заперечував. Разом із цим, суд враховує й те, що потерпілий ОСОБА_12 вказав на відсутність претензій до обвинуваченого та засвідчив, що останній відшкодував завдану йому моральну та матеріальну шкоду.
Окрім цього, суд вважає можливим врахувати й надані під час апеляційного розгляду відомості про народження 02.05.21 у ОСОБА_10 дитини.
За таких обставин, з доводами прокурора суд не погоджується, вважає допустимим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинувачення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2021 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4