ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1366/21 Справа № 185/7099/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 , які діють в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 до 27 травня 2021 року.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а тому, перебуваючи під загрозою тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Потерпіла мешкає по-сусідству з обвинуваченим, тому суд першої інстанції зробив висновок, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, вірогідний спричинити тиск на потерпілу, з якою у обвинуваченого неприязні стосунки.

Суд першої інстанції також зазначив, що оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_7 , які діють в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , подали апеляційну скаргу, в якій просили визнати недопустимим доказом протокол обшуку від 05-06 травня 2019 року в домоволодінні АДРЕСА_1 , скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотання прокурора, звільнивши ОСОБА_8 з-під варти та обравши йому інший, більш м`який запобіжний захід.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що суд першої інстанції в своїй ухвалі взагалі не проаналізував обґрунтованість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 .
Зазначають, що стороні захисту не має сенсу впливати на потерпілу ОСОБА_9 , бо її показання свідчать на користь сторони захисту і виключають подію та склад злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в редакції сторони обвинувачення.
Вказують, що стороною обвинувачення не ставиться у провину ОСОБА_8 спричинення ОСОБА_9 другого синця, який знаходиться біля основи головного мозоку і не ставиться в провину нанесення в це місце будь-якого удару.
Стверджують, що в суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_10 надав іншу картину події спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ніж та, що вказана в обвинувальному акті за ч.1 ст.115 КК України.
Вказують, що затримання ОСОБА_8 було незаконним і йому незаконно інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України.
Вважають, що потерпілий ОСОБА_9 більш за все помер від одного зі видів інсульту, тобто в діях ОСОБА_8 відсутня подія злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Зазначають, що у ОСОБА_8 дійсно існують міцні соціальні зв`язки.
Стверджують, що протокол обшуку від 05-06 травня 2019 року є недопустимим доказом, оскільки обшук було проведено без ухвали слідчого судді та без участі захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого та тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст.263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_8 .
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що він може впливати на потерпілу, яка є його сусідкою, та з якою у нього неприязні стосунки, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, тому ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника та законного представника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, оскільки дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують вказані ризики. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Колегія суддів також не приймає доводи захисника та законного представника щодо того, що обвинувачений не буде переховуватись від слідства та незаконно впливати на свідків і потерпілу, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.
Також колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів у справі у розумінні ст.ст.84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі, а тому не приймає доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 , які діють в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4