Дата документу 24.03.2021 Справа № 335/3520/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3520/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/631/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 371 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Мала Лепетиха Великолепетихського району Херсонської області, громадянка України, працює на посаді слідчого СВ Орджонікідзевського ВП ГУНП в Запорізькій області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, та виправдана у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 371 КК України, та виправдана у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України за наступних обставин.

Наказом заступника начальника ГУ МВС України в Запорізькій області від 21.01.2014 № 18о/с старшину міліції ОСОБА_7 призначено слідчим слідчого відділення Орджонікідзевського районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі Орджонікідзевський РВ ЗМУ ГУМВС України в області), увільнивши її з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції цього відділу з 16 січня 2014 року.

Перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_7 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» була працівником правоохоронного органу.

24 січня 2014 року громадські організації повідомили міського голову міста Запоріжжя про свій намір провести 26 січня 2014 року мітинг на площі Жовтневій, яка прилягає до площі Фестивальної, біля будівлі, у якій розташовуються Запорізька обласна державна адміністрація та Запорізька обласна рада, за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна (на даний час Соборний), 164.

Метою мітингу було привернення уваги громадськості до необхідності євроінтеграції України, посилення боротьби із корупцією в органах державної влади, судах і прокуратури, висловлення підтримки учасникам мирних акцій протесту, які проводились на майдані Незалежності в м. Києві, відставки міського голови м. Запоріжжя та голови Запорізької обласної державної адміністрації.

Приблизно о 10 годині 26.01.2014 р. розпочався зазначений мітинг на площі Жовтневій біля будівлі Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації. У мітингу взяли участь приблизно три тисячі громадян.

З метою забезпечення громадського порядку працівники міліції були вишикувані ланцюгом уздовж фасаду вказаної будівлі, а також знаходилися поблизу будівлі та в її середині.

Того ж дня, тобто 26.01.2014 р. приблизно в період часу з 14 години до 15 години з вікон другого поверху Запорізької обласної ради та Запорізької обласної адміністрації агресивно налаштовані особи, так звані «тітушки», жестами та викриками, а також кидаючи у мітингувальників різні предмети, почали провокувати учасників мітингу на конфлікт із працівниками міліції, що забезпечували громадський порядок та були вишикувані ланцюгом уздовж фасаду будівлі по пр. Леніна (на даний час Соборний), 164. При цьому працівники міліції, за вказівкою начальника ГУМВС України в області, застосували спецзасіб світло-шумові гранати, кидаючи їх в учасників мітингу.

Водночас, 26.01.2014 р. о 14 год. 15 хв. до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС в області зі служби «102» надійшло повідомлення про масові заворушення біля будівлі Запорізької обласної ради. Цього ж дня о 15 год. 33 хв. зазначені відомості слідчим управлінням ГУ МВС України в області 26.01.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 341 КК України за фактом закінченого замаху на захоплення будівлі Запорізької обласної ради.

Проте жодної особи, яка б приймала участь у вказаному замаху на захоплення будівлі Запорізької обласної ради під час вчинення кримінального правопорушення або безпосередньо після нього, не затримано.

У подальшому 26.01.2014 р., більш точно час органом розслідування не встановлений, першим заступником начальника ГУМВС України в області начальником слідчого управління ,проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчим різних слідчих підрозділів ГУМВС України в Запорізькій області, до якої, окрім інших, включено слідчого Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУ МВС в області ОСОБА_7 . Старшою групи слідчих призначено слідчу слідчого управління ГУ МВС в області ОСОБА_9 .

Після цього, приблизно з 16 години 26.01.2014 р.на площі Жовтневій перед будівлею Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації залишилось приблизно 300 громадян, які продовжували мирну акцію протесту та жодних спроб захоплення адміністративних будівель чи масових заворушень не вчиняли. Приблизно о 20 год. 30 хв. 26.01.2014 р. до вказаних громадян приєднався ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також жодних неправомірних дій не вчиняв, а лише перебував на площі, спілкуючись із мітингувальниками.

Відповідно до ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Приблизно о 21 годині 26.01.2014 р., начальник ГУМВС в області, матеріали стосовно неправомірних дій якого виділено в окреме провадження, обвинувальний акт у якому в порядку спеціального досудового розслідування направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті, перевищуючи владу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, завдаючи істотної шкоди охоронюваним законом правам окремих громадян, а також громадським інтересам на мирні зібрання, за відсутністю будь-якого судового рішення, яке б обмежувало право на свободу мирних зібрань, віддав незаконний наказ підлеглим йому працівникам ГУМВС України в Запорізькій області припинити мирне зібрання громадян, шляхом розгону та побиття осіб, які перебували в той час на площі Жовтневій, перед будівлею Запорізької обласної державної адміністрації та Запорізької обласної ради в м. Запоріжжі.

На виконання зазначеного наказу, приблизно о 21 год. 20 хв. 26.01.2014 р. екіпіровані спеціальними засобами (гумовими кийками, щитами тощо) працівники міліції, переважно бійці роти міліції спеціального призначення «Беркут», та так звані «тітушки» (щодо зазначених неправомірних дій працівників міліції слідчим відділом прокуратури області розслідується кримінальне провадження № 0000389 від 16.11.2016 за ч. 2 ст. 365 КК України, а щодо неправомірних дій «тітушок» кримінальне провадження № 0000287 від 28.07.2017 за ч. 1 ст. 294 КК України), вийшли із приміщення Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації та направились у бік мітингувальників. Відтіснивши останніх з Жовтневої площі в м. Запоріжжі, здійснили розгін мітингувальників, під час якого наносили їм удари руками, ногами, гумовими кийками та палицями в різні частини тіла, застосувавши до них, таким чином, насильницькі дії, у тому числі й до ОСОБА_10 .

Крім того, 26.01.2014 р. у період часу з 21 год. 20 хв. до 22 години невстановлені працівники міліції, переважно ті ж працівники роти спеціального призначення «Беркут» (щодо зазначених неправомірних дій працівників міліції слідчим відділом прокуратури області розслідується кримінальне провадження № 0000389 від 16.11.2016 за ч. 2 ст. 365 КК України), після застосування заходів фізичного впливу до осіб, які знаходилися на зазначеній площі, у тому числі й до ОСОБА_10 , почали їх затримувати із застосуванням фізичної сили та поміщати їх до спецавтомобілів. Після цього затриманих, у тому числі й ОСОБА_10 , доставили до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС в області, що розташований по вул. Возз`єднання України, 32 у м. Запоріжжя. Про доставляння ОСОБА_10 до райвідділу зроблено відповідну відмітку у журналі доставлених осіб о 23 год. 12 хв.

У зазначений час в Орджонікідзевському РВ ЗМУ ГУМВС в області перебували слідчі слідчої групи, створеної для розслідування кримінального провадження № 0000030 від 26.01.2014 р. за фактом закінченого замаху на захоплення будівлі Запорізької обласної ради, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 341 КК України, у тому числі ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини 1 основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві». Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті І статті 5 Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту «Про громадянські та політичні права» від 16.12.1996, ратифікованого Указом Президії Верховної ради УРСР від 19.10.1973 та ст. 12 КПК України, захищаючи право людини на фізичну свободу і особисту недоторканість, тобто можливість самостійного вибору особою способу правомірної поведінки, встановлюють заборону позбавляти людину волі, заарештовувати, затримувати інакше ніж на підставах і в порядку, передбачених законом. Обмеження особи в праві на вільне пересування, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого КПК України, тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення (повідомлення про підозру) не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію», який був чинний станом на момент вчинення злочину ОСОБА_7 , міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом, Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, на ОСОБА_7 як працівника міліції покладався обов`язок дотримуватись Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 7 цього ж Статуту на ОСОБА_7 покладався обов`язок дотримуватись службової дисципліни, яка базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, серед іншого, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави тощо.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 17 КПК України визначено презумпцію невинуватості, яка полягає в тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують Його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий, зокрема, уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії, звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено як один з видів заходів забезпечення кримінального провадження - затримання особи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України, про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому окрім відомостей, передбачених статтею 104 цього кодексу, зазначається: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 КПК України, підстави затримання, результати особисто обшуку, клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили, повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим.

Згідно ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Слідчий слідчого відділення Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в області ОСОБА_7 27.01.2014 р. у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 341 КК України, перебуваючи у службовому кабінеті Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області по вул. Возз`єднання України, 32 у м. Запоріжжя, під час особистого спілкування з ОСОБА_10 дізналася, що той не є учасником замаху на захоплення адміністративної будівлі Запорізької обласної ради та прибув на площу вже після спроби її захоплення. Будь-яких даних щодо вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення ОСОБА_7 не мала, будь-яких доказів неправомірних дій ОСОБА_10 не здобула.

Незважаючи на це, приблизно о 00 год. 30 хв., 27.01.2014 р. слідчий слідчого відділення Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 , перебуваючи у службовому кабінеті Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області по вул. Возз`єднання України, 32 у м. Запоріжжя, діючи з прямим умислом, достовірно знаючи зазначені норми кримінального процесуального законодавства, умисно порушуючи вимоги ст. 208 КПК України, відповідно до яких уповноважена особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі, лише у випадках, якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, або якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, завідомо знаючи, що будь-які докази щодо вчинення ОСОБА_10 неправомірних дій відсутні, склала протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 194 КК України, до якого внесла відомості про те, що ОСОБА_10 застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення і, таким чином, незаконно затримала ОСОБА_10 , 1984 року народження, на 72 години.

У подальшому ОСОБА_7 складений нею протокол в порядку ст. 208 КПК України про затримання ОСОБА_10 передала для виконання черговому Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області, внаслідок чого ОСОБА_10 27.01.2014 р. був незаконно поміщений до ізолятору тимчасового тримання Запорізького МУ ГУ МВС України в області по вул. Верхній, 2 в м. Запоріжжі.

Лише 28.01.2014 слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та його звільнено з ізолятору тимчасового затримання Запорізького МУ ГУ МВС України.

За результатами досудового розслідування об`єднаного кримінального провадження № 00000030 від 26.01.2014 р. за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 294 КК України 26.02.2014 р. старшим прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 та інших підозрюваних закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінальних правопорушень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 371 КК України, а саме завідомо незаконне затримання.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданими стороною обвинувачення доказами не доведено наявність прямого умислу, мотиву та мети незаконного затримання, що має вирішальне значення для відмежування дій винного від дисциплінарного проступку.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що дослідженими доказами підтверджено лише те, що ОСОБА_7 як слідчий зі складу групи, що була створена для досудового розслідування кримінального провадження, разом з іншими слідчими, що входили до складу групи, приймала процесуальні рішення в межах своїх повноважень, керуючись наявними у її розпорядженні фактичними даними.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд надав неправильну оцінку дослідженим доказам, приймав рішення на ґрунті однобічної та неповної їх оцінки, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Як було встановлено в суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_10 був зупинений приблизно о 21.30 год. на площі біля будівлі Запорізької ОДА як звичайний перехожий, жодних слідів на тілі, одязі чи на місці події, які б свідчили про захоплення ним будівель виявлено не було.

ОСОБА_7 повинна була перевірити підстави для затримання ОСОБА_10 , впевнитись у протиправних діях потерпілого та приймати рішення про складання протоколу про затримання на підставі тих встановлених фактів, а не тому, що хтось сказав їй це зробити і тому, що вона пропрацювала всього декілька днів.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу без доповнень.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що суд все повно дослідив, допитав свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, вірно встановив, що ніякого злочину ОСОБА_7 не вчиняла. Потерпілій ОСОБА_10 був затриманий раніше, а обвинувачена лише оформила його процесуальний статус. Свідки підтвердили, що саме керівник слідчої групи спільно з процесуальними прокурорами розробила єдиний алгоритм дій, згідно якого ОСОБА_7 та іншим слідчим було надано вказівку оформлювати протоколи затримання за статтею 208 КПК України. Крім того, є докази того, що ОСОБА_10 був обґрунтовано затриманий, а обвинувачена лише оформила його процесуальний статус. Також був допитаний співробітник, який затримав та доставив ОСОБА_10 до райвідділу, свідок підтвердив, що був рапорт та були підстави для його затримання.

Обвинувачена ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинувачену та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст. 374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши надані стороною обвинувачення докази по справі як кожний окремо, так в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

При цьому, судом було обґрунтовано свій висновок про необхідність виправдання ОСОБА_7 тим, що доказами не підтверджено наявність у неї прямого умислу на завідомо незаконне затримання ОСОБА_10 , оскільки вона лише як слідчий зі складу групи, що була створена для досудового розслідування кримінального провадження, разом з іншими слідчими, що входили до складу групи, приймала процесуальні рішення в межах своїх повноважень, керуючись наявними у її розпорядженні фактичними даними.
При цьому, без відома та погодження з керівництвом ГУМВС та процесуальними прокурорами, слідчими зі складу групи не приймалося жодне процесуальне, причому інші слідчі зі складу групи, які приймали аналогічні рішення щодо осіб, затриманих одночасно з ОСОБА_10 за таких самих обставин, не є фігурантами кримінального переслідування.
З урахуванням змісту наявних у матеріалах кримінального провадження документів суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_12 не знала та не могла знати про те, що ОСОБА_10 не був причетний до участі у масових заворушеннях, оскільки він разом з іншими особами вчиняв певні дії, яким лише через певний проміжок часу надана правова оцінка як таким, що вчинені у стані крайньої необхідності.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, та вважає, що ґрунтується вони на оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані сторонами обвинувачення та захисту.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є лише ті фактичні дані, які отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину покладається на сторону обвинувачення.

Матеріали кримінального провадження та зміст мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказують на те, що суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 371 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в її діях наявний склад цього кримінального правопорушення.

Перевіривши надані в суді першої інстанції показання обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а також надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_7 документи, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони не можуть бути визнані такими, що поза розумних сумнівів доводять вину обвинуваченої.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 у суді першої інстанції показала, що 26 січня 2014 року у денний час співробітників міліції направили на пл. Фестивальну для охорони громадського порядку, пізніше в цей день до Орджонікідзевського РВ приїхав начальник СУ УМВС у Запорізькій області ОСОБА_14 з працівниками прокуратури. Під час спільної наради слідчих та прокурорів, всіх повідомили, що до ЄРДР внесені відомості про розпочате досудове розслідування кримінального провадження за фактом замаху на захоплення будівлі Запорізької облдержадміністрації, старшим групи була призначена слідчий СУ ГУМВС у Запорізькій області ОСОБА_9 . Також на нараді поінформували, що до Орджонікідзевського РВ «автозаками» з пл. Фестивальної доставлено осіб, затриманих під час вчинення ними протиправних дій. ОСОБА_14 зазначив, що цих осіб потрібно затримати в порядку ст. 208 КПК України та надати їм статус підозрюваних. Слідчі та закріплені за ними процесуальні прокурори розійшлися по робочим кабінетам, де вони проводили слідчі дії в рамках досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження. Вона особисто здійснювала оформлення затримання ОСОБА_10 , співробітник міліції ОСОБА_24 повідомляв обставини затримання та надавав рапорт, після чого нею здійснювався допит затриманих. Всі її дії та прийняті процесуальні рішення контролювали процесуальні керівники з органів прокуратури, а складені процесуальні документи вона передала старшому групи слідчих ОСОБА_9 . Додатково повідомила, що вона лише оформила протоколом процесуальний статус фактично раніше затриманої особи ОСОБА_10 . Факт вчинення протиправних дій на пл. Фестивальній в м. Запоріжжі був встановлений з матеріалів ЄРДР та протоколу огляду місця події, причетність затриманого ОСОБА_10 до вчинення протиправних дій підтверджувалась рапортом працівника міліції ОСОБА_24 , доставлені до відділу міліції особи були вже фактично затримані та їм було необхідно надати процесуальний статус, щоб вони мали змогу скористатися правами, у тому числі, правом на захист. Затриманих було більше сорока осіб, усі слідчі, з якими вона працювала, складали протоколи затримання по ст. 208 КПК України, такий алгоритм дій слідчого був узгоджений та контрольований з боку керівництва УМВС та процесуальних прокурорів.
Потерпілий ОСОБА_10 у суді першої інстанції показав, що працівники міліції його затримали 26 січня 2014 року приблизно о 21.05 годині на площі. Затриманих спочатку завели до приміщення обладміністрації, а потім до «автозаку», де тримали близько двох годин, після чого доставили до Орджонікідзевського РВ. Під час спілкування зі слідчим ОСОБА_7 , остання вислухала його пояснення щодо обставин затримання, склала протокол його затримання. На час допиту його одяг був у бруді та зі слідами крові. Вважав, що ОСОБА_7 під час його затримання як виконавець лише втілювала у життя рішення, прийняте вищім керівництвом. Наголосив на тому, що фактично його затримання працівниками міліції відбулося приблизно о 21.00 годині на пл. Фестивальній, оскільки з цього часу він був обмежений у свободі пересування.

Свідок ОСОБА_13 , який обіймав посаду заступника начальника слідчого управління ГУМВС, у суді першої інстанції показав, що 26 січня 2014 року в м. Запоріжжі відбувся мітинг в підтримку Євромайдану та активні дії, направлені на спробу захоплення будівлі обласної адміністрації. В ході масових заворушень затримувалися особи та доставлялися до Орджонікідзевського РВ, а він до ЄРДР вніс відомості про кримінальні провадження по цьому факту та призначив старшою групи слідчих ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_9 , яка обіймала посаду старшого слідчого СУ ГУМВС в Запорізькій області у суді першої інстанції показала, що 26 січня 2014 року до Орджонікідзевського РВ з пл. Фестивальної були доставлені особи, затримані під час спроби захоплення будівлі Запорізької обласної адміністрації. У районному відділі працювала група слідчих, вони спілкувалися із затриманими, складали протоколи на підставі ст. 208 КПК України, перевіряли пояснення затриманих, допитували свідків,процесуально оформлювали затримання в порядку ст. 208 КПК України. Додатково повідомила, що безпосереднє затримання осіб здійснювали працівники міліції, які знаходилися на охороні громадського порядку на пл. Фестивальній, тому не було підстав вважати затримання ОСОБА_10 незаконним. Усі процесуальні рішення погоджувалися із процесуальним прокурором ОСОБА_11 як старшим групи прокурорів. В приміщенні СВ Орджонікідзевського РВ на нараду зібралося керівництво прокуратури області та слідства ГУМВС, вони приймали колегіальне рішення щодо подальших процесуальних дій, до кожного конкретного слідчого із складу групи доносили інформацію про загальний алгоритм дій. Начальник СУ ГУМВС ОСОБА_14 збирав інформацію від усіх підрозділів, затриманих було приблизно 50 осіб, щодо кожного перевіряли причетність до протиправних дій та надалі судом приймалось рішення про обрання запобіжного заходу.
Свідок ОСОБА_14 , який обіймав посаду заступника начальника ГУМВС України в Запорізькій області - начальника Слідчого управління, у суді першої інстанції показав, що у період 24-26 січня 2014 року у країні та м. Запоріжжі мали місце неоднозначні події, остаточну політичну оцінку яким до цього часу не надано. 26 січня 2014 року надійшла інформація, що мітингувальники намагалися увірватися до приміщення Запорізької обласної державної адміністрації, до ЄРДР внесли відомості за фактом замаху на захоплення будівлі, слідча група Орджонікідзевського РВ у посиленому складі з експертами виїхали на огляд місця події на площі перед ОДА. По закінченню огляду місця події він виїхав в Орджонікідзевський РВ, куди з пл. Фестивальної прибули співробітники міліції, були доставлені затримані, працювала група слідчих, процесуальними діями яких керували процесуальні прокурори. Він спілкувався з керівництвом райвідділу, бачив, що здійснюється допит затриманих та тих, хто їх доставив, слідчими приймалися рішення в порядку ст. 208 КПК України. Він брав участь в обговоренні спільного алгоритму дій слідчих, який полягав у тому, що слідчі зі складу групи при наявності достатніх доказів щодо кожної затриманої особи мали приймати рішення за ст. 208 КПК України. Додатково повідомив, що без згоди процесуального прокурора слідчий не міг самостійно прийняти рішення про затримання особи.
Свідок ОСОБА_15 , який обіймав посаду начальника слідчого відділу Орджонікідзевського РВ, у суді першої інстанції показав, що 26 січня 2014 року у вечірній час «автозаки» доставляли у РВ осіб, яких затримали на пл. Фестивальній, прибуло керівництво ГУМВС ОСОБА_14 та з ним ще 5 осіб із головного управління, слідчі з інших РВ. ОСОБА_14 зібрав усіх та повідомив про те, що створено слідчу групу, а до райвідділу доставлено затриманих, і усі слідчі зі складу групи повинні фактичне затримання оформити у процесуальний спосіб. Також до райвідділу приїхала група прокурорів з метою процесуального керівництва. Слідчим зі складу групи роз`яснили, які підстави необхідні для оформлення затримання протоколом за ст. 208 КПК України, довели до відома алгоритм дій у розслідуванні кримінального провадження. Про складання протоколів затримання по ст.208 КПК України слідчим зі складу групи була надана пряма вказівка, підставою затримання слугували рапорти тих працівників міліції, які під час заворушень безпосередньо здійснювали затримання. Прокурори як процесуальні керівники були присутні при складенні протоколів за ст. 208 КПК України, перевіряли підстави затримання та документи, що підтверджують підозру, керівники слідчого управління щодо кожної затриманої особи відмічали її статус. Звернув увагу на те, що доставлені до райвідділу особи були вже фактично затримані, якби слідчі не оформили їх затримання за ст. 208 КПК України, то така бездіяльність позбавила б затриманих процесуальних прав, які мають підозрювані особи, зокрема, права на захист. Процесом розслідування керував старший групи слідчих, а включені до складу групи слідчі виконували керівні вказівки.
Свідок ОСОБА_16 , який обіймав посаду начальника Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що кожен із затриманих порушував громадський порядок, про що були рапорти працівників міліції, на той час вже було відкрито кримінальне провадження за фактом масових заворушень. Зібрані матеріали щодо осіб, які порушували громадський порядок на пл. Фестивальній, вивчалися керівництвом ГУМВС та прокуратурою, по кожному із доставлених осіб приймалося рішення про адміністративну відповідальність чи затримання за ст. 208 КПК України. Алгоритм дій групи слідчих визначали безпосередньо начальник СУ ГУМВС ОСОБА_14 та керівники прокуратури області. Кожен окремий слідчий зі складу групи, зокрема, обвинувачена, не могла ухвалювати процесуальні рішення всупереч спільної лінії розслідування. На час затримання ОСОБА_10 обвинувачена не могла достовірно знати, що ОСОБА_10 не вчиняв протиправних дій, відносно нього, як і щодо інших затриманих, були наявні відомості про затримання під час масових заворушень.
Свідок ОСОБА_17 , яка обіймала посаду слідчого Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, у суді першої інстанції показала, що вона після масових заворушень здійснювала огляд місця події на пл. Фестивальній в м. Запоріжжі, внаслідок яких було багато затриманих, у тому числі на підставі протоколу відповідно до ст. 208 КПК України. При огляді місця події було встановлено наявність повалених дерев (ялин), палаючих бочок, знищеної зеленої зони, людей у масках в цивільному одязі з палицями, які пересувалися дрібними групами, розбитого скла, каміння, палиць на центральному вході до облради та обладміністрації. Додатково повідомила, що протоколи затримання слідчі складали на підставі наданих матеріалів, були в наявності відповідні рапорти працівників міліції, які безпосередньо здійснювали затримання правопорушників.
Свідок ОСОБА_18 у суді першої інстанції показав, що 26 січня 2014 року після 22 години з пл. Фестивальної до районного відділу міліції були доставлені затримані особи, а начальник слідчого управління ГУМВС надав команду складати протоколи затримання тих осіб, хто був доставлений з площі. Співробітники міліції, що брали участь в охороні громадського порядку на пл. Фестивальній, писали рапорти, слідчі оформляли протоколи за ст. 208 КПК України, всі процесуальні документи передавали старшому групи-слідчому із ГУМВС. Без погодження із процесуальним прокурором та керівництвом слідчого управління слідчий не міг скласти протокол затримання особи, законність якого відразу перевірялася прокуратурою.
Свідок ОСОБА_19 , який обіймав посада слідчого в Орджонікідзевському РВ, у суді першої інстанції показав, що 26 січня 2014 року у зв`язку із масовими заворушеннями на пл. Фестивальній та спробою захоплення адміністративної будівлі була створена слідча група, до складу якої включили практично усіх слідчих райвідділу. Затриманих на пл. Фестивальній осіб привозили до районного відділу як таких, що вчинили правопорушення, слідчих зі складу групи повідомили, що цих осіб потрібно затримувати в порядку ст. 208 КПК України та надати їм процесуальний статус. Працівники міліції, які безпосередньо затримували правопорушників, складали рапорти та були опитані про обставини їх затримання. Вказівка затримувати доставлених надійшла від керівництва, перед цим усі факти щодо кожної особи уточнювались, затриманим надавали статус за ст. 208 КПК України та у такий спосіб їм забезпечили можливість викликати адвоката і захищати себе, законність затримання доставлених у райвідділ осіб перевірялася прокурорами як процесуальними керівниками, слідчий зі складу групи не мав можливості в тих умовах не погодитись із керівництвом та ухвалювати самостійно інші процесуальні рішення.
Свідок ОСОБА_20 , яка обіймала посаду слідчого в Орджонікідзевському РВ ЗМУ, у суді першої інстанції показала, що 26 січня 2014 року ввечері до районного відділу прибули керівники слідчого управління ГУМВС, у тому числі начальник СУ ОСОБА_14 , усіх слідчих райвідділу зібрали в кабінеті начальника слідчого відділу та повідомили про масові заворушення при спробах захопити будівлю обладміністрації, за цим фактом до ЄРДР внесли відомості про кримінальне провадження та усіх слідчих райвідділу включили у слідчу групу, довели до відома алгоритм дій слідчого зі складу групи. Розслідуванням керував та давав вказівки ОСОБА_25 , слідчі мали оформлювати затримання доставлених з пл. Фестивальної осіб за ст. 208 КПК України, забезпечити прибуття адвоката. Працівники міліції, які безпосередньо затримували на пл. Фестивальній порушників громадського порядку, були допитані як свідки, протоколи за ст. 208 КПК України слідчі зі складу групи передавали працівникам СУ ГУМВС. Дотримання прав затриманих контролювали працівники прокуратури, які знаходилися у райвідділі як процесуальні керівники.
Свідок ОСОБА_21 , яка обіймала посаду слідчого в Орджонікідзевському РВ, у суді першої інстанції показала, що 26 січня 2014 року всі слідчі були зібрані у кабінеті начальника слідчого відділення, де відбулася нарада за участю начальника СВ ГУМВС ОСОБА_14 та представників прокуратури, на нараді їх поставили до відома, що всі слідчі включенні до складу слідчої групи, була надана вказівка складати протоколи в порядку ст. 208 КПК України для забезпечення затриманих осіб правом на захист. На той час усі доставлені до РВ особи вже були фактично затримані, ніхто із слідчих не міг самостійно приймати іншого рішення, працівники прокуратури контролювали цей процес, спілкувалися із затриманими та перевіряли правильність складання протоколу в порядку ст. 208 КПК України.
Свідок ОСОБА_22 , який обіймав посаду слідчого в Орджонікідзевському РВ, у суді першої інстанції показав, що 26 січня 2014 року у нічний час до райвідділу були доставлені особи, затримані в районі пл. Фестивальної за порушення громадського порядку і замах на захоплення будівлі облдержадміністрації. Він був особисто присутній під час надання начальником СУ ГУМВС ОСОБА_14 вказівок слідчим про необхідність складання протоколів по ст. 208 КПК України відносно всіх осіб, затриманих на пл. Фестивальній за вчинення кримінальних правопорушень та напад на працівників міліції. Він склав протоколи за ст. 208 КПК України щодо двох осіб, перед цим він з`ясовував обставини їх затримання, останні не заперечували, що були на площі і палили шини, співробітники міліції надали рапорти, що складалися ними безпосередньо про обставини затримання, протоколи затримання із поясненнями затриманих, рапортами та протоколами допиту свідків він передав в чергову частину, законність затримання перевірялася керівництвом СУ ГУМВС.
Свідок ОСОБА_23 , який обіймав посаду слідчого в Орджонікідзевському РВ, у суді першої інстанції показав, що 26 січня 2014 року начальник слідчого відділення ОСОБА_26 повідомив про мітинги та заворушення. Пізно ввечері до районного відділу прибуло керівництво ГУМВС та прокурори, усіх слідчих зібрали на нараду, де повідомили, що на пл. Фестивальній затримані особи, які вчиняли протиправні дії, відомості за цим фактом внесли до ЄРДР, сформували групу слідчих, старшим групи призначили слідчого із ГУМВС. Слідчих Орджонікідзевського РВ до складу групи було залучено лише для складення протоколів за ст. 208 КПК України, всі дії вони погоджували із ОСОБА_15 , ОСОБА_27 і прокурорами обласної прокуратури, як їм повідомили, усі процесуальні дії та рішення приймались за погодженням з Генеральною прокуратурою. До оформлення протоколу в порядку ст. 208 КПК України щодо кожної особи, слідчим для ознайомлення надавався протокол огляду місця події, пояснення працівника міліції, який доставляв затриманого та складав про це рапорт, надалі усі матеріали слідчі передавали старшому групи. Наступного дня слідчі звернулися до суду із клопотаннями про обрання відносно затриманих осіб запобіжних заходів, незаконність затримання або незаконність дій слідчих судом встановлено не було.
Свідок ОСОБА_24 , який обіймав посаду оперативного уповноваженого в Шевченківському РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що 26 січня 2014 року у зв`язку із можливими масовими порушеннями громадського порядку працівників міліції направили на охорону адміністративних будівель на площу Фестивальну із щитами та засобами захисту. Протягом дня площа була наповнена людьми, приблизно о 19 годині залишилося не більше 60 чоловік, вони стягували бочки, палили шини, підбігали до кордону міліції, били ногами по щитам, зривали з працівників міліції каски. Правопорушники на зауваження не реагували, замість того, щоб розійтися, поводилися більш агресивно, намагалися захопити будівлю облдержадміністрації, працівники міліції отримували травми. Приблизно о 21 годині спецпідрозділ міліції почав затримувати правопорушників, серед яких були лише ті особи, хто після 18.00 години почав заворушення, випадкових спостерігачів або перехожих на той час на площі не залишалось, надалі їх доставляли в Орджонікідзевський РВ. Свідок написав рапорт щодо ОСОБА_10 , який був затриманий разом з іншими правопорушниками, та передав його слідчому ОСОБА_7 .
Проаналізувавши показання обвинуваченої, потерпілого та свідків, суд першої інстанції дав їм належну оцінку та зробив обґрунтований висновок, що вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення вони не доводять.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 пояснювала, що під час спільної наради слідчих та прокурорів було прийнято про необхідність затримання осіб з пл. Фестивальної в порядку ст. 208 КПК України та надання їм статусу підозрюваних. Такий алгоритм дій слідчого був узгоджений та контрольований з боку керівництва УМВС та процесуальних прокурорів. Всі її дії та прийняті процесуальні рішення контролювали процесуальні керівники з органів прокуратури. Під час оформлення затримання ОСОБА_10 , співробітник міліції ОСОБА_24 повідомив обставини затримання ОСОБА_10 та надав рапорт, яким підтверджувалась його причетність до вчинення протиправних дій. Вважала, що фактично ОСОБА_10 був затриманий раніше, а вона лише протоколом про затримання оформила його процесуальний статус, щоб надати можливість скористатись своїми правами, у тому числі, на захист.
Жодних показань на спростування такої версії обвинуваченого потерпілий та свідки не надали, їх показання навпаки спростовують наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що його затримання фактично відбулося працівниками міліції ще на пл. Фестивальній, оскільки з цього часу він був обмежений у свободі пересування. Вважав, що ОСОБА_7 під час його затримання лише втілювала у життя рішення, прийняте вищім керівництвом.

Свідок ОСОБА_9 показала, що усі процесуальні рішення погоджувалися зі старшим групи прокурорів, керівництво прокуратури області та слідства ГУМВС на нараді прийняли колегіальне рішення щодо подальших процесуальних дій, до кожного конкретного слідчого із складу групи доносили інформацію про загальний алгоритм дій. Зазначила, що безпосереднє затримання осіб здійснювали працівники міліції, які знаходилися на охороні громадського порядку на пл. Фестивальній.
Свідок ОСОБА_14 показав, що він брав участь в обговоренні спільного алгоритму дій слідчих, який полягав у тому, що слідчі зі складу групи при наявності достатніх доказів щодо кожної затриманої особи мали приймати рішення за ст. 208 КПК України. Додатково повідомив, що без згоди процесуального прокурора слідчий не міг самостійно прийняти рішення про затримання особи.
Свідок ОСОБА_15 показав, що керівництво роз`яснило слідчим зі складу групи, які підстави необхідні для оформлення затримання протоколом за ст. 208 КПК України, довели до відома алгоритм дій у розслідуванні кримінального провадження та надало пряму вказівку про складання протоколів затримання по ст. 208 КПК України. Доставлені до райвідділу особи вже були фактично затримані, і якби слідчі не оформили їх затримання за ст. 208 КПК України, то така бездіяльність позбавила б затриманих процесуальних прав, які мають підозрювані особи, зокрема, права на захист. Процесом розслідування керував старший групи слідчих, а включені до складу групи слідчі виконували керівні вказівки.
Свідок ОСОБА_16 показав, що алгоритм дій групи слідчих визначали безпосередньо начальник СУ ГУМВС ОСОБА_14 та керівники прокуратури області. Кожен окремий слідчий зі складу групи не міг ухвалювати процесуальні рішення всупереч спільної лінії розслідування.
Свідок ОСОБА_18 показав, що начальник слідчого управління ГУМВС надав команду складати протоколи затримання тих осіб, хто був доставлений з площі. Без погодження із процесуальним прокурором та керівництвом слідчого управління слідчий не міг скласти протокол затримання особи, законність якого відразу перевірялася прокуратурою.
Свідок ОСОБА_19 показав, що вказівка затримувати доставлених надійшла від керівництва, перед цим усі факти щодо кожної особи уточнювались, затриманим надавали статус за ст. 208 КПК України та у такий спосіб їм забезпечили можливість викликати адвоката і захищати себе. Слідчий зі складу групи не мав можливості в тих умовах не погодитись із керівництвом та ухвалювати самостійно інші процесуальні рішення.
Свідок ОСОБА_20 показала, що усіх слідчих райвідділу зібрали в кабінеті начальника слідчого відділу та повідомили про масові заворушення при спробах захопити будівлю обладміністрації, за цим фактом до ЄРДР внесли відомості про кримінальне провадження та усіх слідчих райвідділу включили у слідчу групу, довели до відома алгоритм дій слідчого зі складу групи. Розслідуванням керував та давав вказівки ОСОБА_25 , слідчі мали оформлювати затримання доставлених з пл. Фестивальної осіб за ст. 208 КПК України, забезпечити прибуття адвоката.
Свідок ОСОБА_21 показала, що всі слідчі були зібрані у кабінеті начальника слідчого відділення, де відбулася нарада за участю начальника СВ ГУМВС ОСОБА_14 та представників прокуратури, на нараді їх поставили до відома, що всі слідчі включенні до складу слідчої групи, була надана вказівка складати протоколи в порядку ст. 208 КПК України для забезпечення затриманих осіб правом на захист. На той час усі доставлені до РВ особи вже були фактично затримані, ніхто із слідчих не міг самостійно приймати іншого рішення, працівники прокуратури контролювали цей процес, спілкувалися із затриманими та перевіряли правильність складання протоколу в порядку ст. 208 КПК України.
Свідок ОСОБА_22 показав, що начальник СУ ГУМВС ОСОБА_14 надавав слідчим вказівки про необхідність складання протоколів по ст. 208 КПК України відносно всіх осіб, затриманих на пл. Фестивальній за вчинення кримінальних правопорушень та напад на працівників міліції.
Свідок ОСОБА_23 показав, що керівництво ГУМВС та прокурори зібрали усіх слідчих зібрали на нараду, де повідомили, що на пл. Фестивальній затримані особи, які вчиняли протиправні дії, відомості за цим фактом внесли до ЄРДР, сформували групу слідчих, старшим групи призначили слідчого із ГУМВС. Слідчих Орджонікідзевського РВ до складу групи було залучено лише для складення протоколів за ст. 208 КПК України, всі дії вони погоджували із ОСОБА_15 , ОСОБА_27 і прокурорами обласної прокуратури, як їм повідомили, усі процесуальні дії та рішення приймались за погодженням з Генеральною прокуратурою.
Таким чином, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у суді першої інстанції категорично повідомили, що саме керівництво прокуратури області та слідства на спільній нараді прийняло колегіальне рішення про необхідність оформлення затримань протоколом за ст. 208 КПК України та надало пряму вказівку про складання відповідних протоколів для забезпечення затриманих осіб правом на захист, кожному слідчому, у тому числі ОСОБА_7 , пояснили загальний алгоритм дій у розслідуванні кримінального провадження.
Процесом розслідування керував старший групи слідчих, а включені до складу групи слідчі фактично виконували керівні вказівки, без погодження з процесуальним прокурором та керівництвом слідчого управління слідчий не міг скласти протокол затримання особи, законність якого відразу перевірялася прокуратурою, а кожний окремий слідчий зі складу групи, зокрема ОСОБА_7 , не міг самостійно приймати іншого рішення чи ухвалювати процесуальні рішення всупереч спільної лінії розслідування,
Крім того, з показань вищевказаних свідків вбачається, що безпосереднє затримання осіб здійснювала не ОСОБА_7 , а працівники міліції, які знаходилися на охороні громадського порядку на пл. Фестивальній, що також підтвердив і сам потерпілий ОСОБА_10 , який пояснив, що його затримання фактично відбулося працівниками міліції ще на пл. Фестивальній, оскільки з цього часу він був обмежений у свободі пересування.

Дії слідчих зі слідчої групи фактично зводились до того, що вони під час досудового розслідування кримінального провадження за фактом масових заворушень, у належній процесуальній формі, на підставах та в порядку, визначених законом, оформлювали протоколи затримання за ст. 208 КПК України на тих осіб, які вже були фактично затримані та доставлені до райвідділу, з метою надання їх процесуального статусу та забезпечення процесуальних прав затриманих.
Свідок ОСОБА_15 показав, що підставою затримання осіб слугували рапорти тих працівників міліції, які під час заворушень безпосередньо здійснювали затримання.
Свідок ОСОБА_16 показав, що кожен із затриманих порушував громадський порядок, про що були рапорти працівників міліції, на той час вже було відкрито кримінальне провадження за фактом масових заворушень. Зібрані матеріали щодо осіб, які порушували громадський порядок на пл. Фестивальній, вивчалися керівництвом ГУМВС та прокуратурою, по кожному із доставлених осіб приймалося рішення про адміністративну відповідальність чи затримання за ст. 208 КПК України. На час затримання ОСОБА_10 обвинувачена не могла достовірно знати, що ОСОБА_10 не вчиняв протиправних дій, відносно нього, як і щодо інших затриманих, були наявні відомості про затримання під час масових заворушень.
Свідок ОСОБА_17 показала, що протоколи затримання слідчі складали на підставі наданих матеріалів, були в наявності відповідні рапорти працівників міліції, які безпосередньо здійснювали затримання правопорушників.
Свідок ОСОБА_18 показав, що співробітники міліції, які брали участь в охороні громадського порядку на пл. Фестивальній, писали рапорти, слідчі оформляли протоколи за ст. 208 КПК України, всі процесуальні документи передавали старшому слідчої групи.
Свідок ОСОБА_19 показав, що затриманих на пл. Фестивальній осіб привозили до районного відділу як таких, що вчинили правопорушення. Працівники міліції, які безпосередньо затримували правопорушників, складали рапорти та були опитані про обставини їх затримання, законність затримання доставлених у райвідділ осіб перевірялася прокурорами як процесуальними керівниками.
Свідок ОСОБА_20 показала, що працівники міліції, які безпосередньо затримували на пл. Фестивальній порушників громадського порядку, були допитані як свідки, протоколи за ст. 208 КПК України слідчі зі складу групи передавали працівникам СУ ГУМВС. Дотримання прав затриманих контролювали працівники прокуратури, які знаходилися у райвідділі як процесуальні керівники.
Свідок ОСОБА_22 показав, що співробітники міліції надали рапорти, що складалися ними безпосередньо про обставини затримання, протоколи затримання із поясненнями затриманих, рапортами та протоколами допиту свідків він передав в чергову частину, законність затримання перевірялася керівництвом СУ ГУМВС.
Свідок ОСОБА_23 показав, що до оформлення протоколу в порядку ст. 208 КПК України щодо кожної особи, слідчим для ознайомлення надавався протокол огляду місця події, пояснення працівника міліції, який доставляв затриманого та складав про це рапорт, надалі усі матеріали слідчі передавали старшому групи.
Таким чином, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у суді першої інстанції підтвердили, що підставою для складення протоколів затримання осіб слугували рапорти та пояснення тих працівників міліції, які під час заворушень безпосередньо здійснювали затримання, а законність затримання доставлених осіб та правильність оформлення протоколів перевірялася прокурорами як процесуальними керівниками.
На переконання колегії суддів, на час затримання ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_7 не могла достовірно знати, що він не вчиняв протиправних дій, оскільки були наявні обґрунтовані та достатні відомості про його затримання саме під час масових заворушень, будь-яких даних на спростування цього у ОСОБА_7 на момент складення протоколу затримання не було.
На користь необізнаності ОСОБА_7 також свідчать як показання самого ОСОБА_10 , який пояснив, що на час допиту його одяг був у бруді та зі слідами крові, так і показання свідка ОСОБА_24 , який показав, що після мітингу на площі залишилось близько 60 осіб, випадкових спостерігачів або перехожих на той час на площі вже не залишалось, вказані особи поводилися агресивно, намагалися захопити будівлю облдержадміністрації, на зауваження не реагували, тому спецпідрозділ міліції почав їх затримувати.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що наявні в матеріалах кримінального провадження документи не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду та взяті до уваги судом як переконливі, оскільки вини ОСОБА_7 вони не доводять та жодним чином не вказують на те, що в її діях наявний склад кримінального правопорушення.

Так, заява ОСОБА_28 від 8 серпня 2016 року про вчинене кримінальне правопорушення, витяг з ЄРДР № 0000272 від 9 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 372 КК України, заява ОСОБА_10 від 18 серпня 2016 року, постанова прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_29 від 20 лютого 2017 року та постанова прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_29 від 28 березня 2017 року містять відомості про реєстрацію кримінального провадження за фактом притягнення до кримінальної відповідальності працівниками правоохоронних органів Запорізької області, залучення ОСОБА_10 в якості потерпілого, зміну правової кваліфікації на ч. 1 ст. 372 КК України, виділення матеріалів відносно ОСОБА_7 в окреме провадження (т. 1 а.с. 195-197, 198-202, 203; т. 2 а.с. 6, 9-10).
Всі інші наявні в матеріалах кримінального провадження документи, як окремо, так і в сукупності, не містять відомостей про обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню в даному кримінальному провадженні і не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Окремо слід звернути увагу на документи, які взагалі спростовують версію сторони обвинувачення про те, що затримання ОСОБА_10 було для ОСОБА_7 завідомо незаконним.

Так, з витягу з ЄРДР № 0000030 вбачається, що 26 січня 2014 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 341 КК України, за фактом вчинення невстановленими особами замаху, направленого на захоплення будівлі Запорізької обласної ради з метою незаконного користування вказаною установою (т. 2, а.с. 67).

З витягу з ЄРДР № 0000031 вбачається, що 27 січня 2014 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 294 КК України, за фактом участі невстановлених осіб у масових заворушеннях, що супроводжувалось знищенням майна, наміром захоплення будівлі, опором представникам влади, наміром захоплення адміністративних будівель (т. 2, а.с. 68).

Вказані витяги з ЄРДР у сукупності з наявною в розпорядженні ОСОБА_7 інформацією, а саме: обставини затримання осіб на пл. Фестивальній, показання ОСОБА_10 та його зовнішній вигляд (наявність на одязі бруду зі слідами крові), показання ОСОБА_24 та його рапорт свідчать про те, що у обвинуваченої не було підстав сумніватися в тому, що всі затримані, у тому числі ОСОБА_10 , брали участь у масових заворушеннях та намірі захоплення адміністративних будівель.
Крім того, з протоколу огляду від 21 листопада 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є DVD-диск, на якому міститься відеозапис подій, що мали місце 26 січня 2014 року перед будівлею Запорізької обласної адміністрації та Запорізької обласної ради. Відеозапис містить дані про те, що невстановлені особи кидають каміння у працівників міліції, палять шини, спрямовують натовп до центрального входу в ОДА, розбили скло фасаду будівлі, не реагують на звернення припинити протиправні дії, що вказує на вчинення невизначеними особами протиправних дій (т. 2, а.с. 1-2, 5).
27 січня 2014 року о 22.07 год. ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 341 КК України, що вбачається із повідомлення про підозру (т. 2, а.с. 18-21).
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2014 року у відношенні підозрюваного ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби (т. 2, а.с. 33-35).
З мотивувальної частини вищевказаної ухвали вбачається, що дослідивши протокол огляду місця події, протоколи допиту працівників міліції та відеозаписи, слідчий суддя визнав підозру обґрунтованою та не приймав рішення про звільнення ОСОБА_10 як такого, що тримається під вартою без законних підстав, в порядку п. 1 ч. 5 ст. 206 КПК України.
З постанови про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2014 року вбачається, що кримінальне провадження № 0000030 від 26 січня 2014 року за підозрою ОСОБА_30 та інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 341, ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України(т. 2, а.с. 45-46).
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що особи, які підозрювались у прийнятті активної участі у масових заворушеннях, що супроводжувалися знищенням майна, наміром захопити Запорізьку обласну раду, опором представникам влади, які перешкоджали вчиненню правопорушень, вчиняли зазначені дії у стані крайньої необхідності з метою усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала конституційному ладу, суверенітету та незалежності України, охоронюваним законом правам громадян України, зокрема на свободу пересування, свободу слова та мирних зібрань.
З огляду за мотивування ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2014 року та постанови про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2014 року, спочатку підозра ОСОБА_10 була визнана обґрунтованою, а підстав для визнання його затримання незаконним не було, але в подальшому, через місяць після подій на пл. Фестивальній, дії ОСОБА_10 та інших учасників масових заворушеннях були визнані вчиненими у стані крайньої необхідності.
З урахуванням усього викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування не надано доказів для доведення поза розумних сумнівів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, оскільки наявні докази не підтверджують факт наявності у неї прямого умислу на завідомо для неї незаконне затримання ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 62 Конституції України та ст. 17, ч. 3 ст. 373 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин колегія суддів вважає, що за відсутністю належних, допустимих, достовірних, та у своїй сукупності достатніх доказів, суд першої інстанції прийняв єдине вірне рішення про виправдання обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження і постановити законний та обґрунтований вирок, а також підстав для його скасування, у тому числі, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнана невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України та виправдана у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4