Справа № 169/52/21
Провадження № 1-кп/169/55/21
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Луцьку Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має базову вищу освіту, одружений, є громадянином України, раніше несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 369 Кримінального кодексу України, та угоду про визнання винуватості, укладену між начальником Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Поліцейський роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ДПП сержант поліції ОСОБА_7 та старший інспектор роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_8 наділені повноваженнями, визначеними статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію», серед яких регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками і за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, та відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу.

26 грудня 2020 року о 02 годині 32 хвилини на 468 км автодороги М-07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин екіпажем «Цунамі 0251» у складі поліцейського роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_7 та старшого інспектора роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_8 під час патрулювання на службовому автомобілі було зупинено транспортний засіб «Seat Toledo», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 у зв`язку з порушенням ним Правил дорожнього руху: керування транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком, не увімкнутим світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч.

У ході спілкування поліцейськими було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_5 , а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови та координації рухів, чим останній порушив Правила дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У подальшому ОСОБА_5 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку при двох свідках.

Під час оформлення матеріалів про порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_9 висловив поліцейським пропозицію надати їм неправомірну вигоду у вигляді 1500 гривень за те, щоб вони, як службові особи, з використанням наданої їм влади та службового становища не виносили постанову, не складали протокол про адміністративне правопорушення і не притягували його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

У відповідь поліцейські пояснили та попередили ОСОБА_5 про те, що за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі передбачена кримінальна відповідальність. Незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність, переслідуючи корисливу мету ухилення від відповідальності за порушення правил дорожнього руху, ОСОБА_5 продовжував вчиняти дії, направлені на неодноразове висловлення пропозиції надання неправомірної вигоди.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною першою статті 369 Кримінального кодексу України, як пропозиція надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

31 грудня 2020 року між прокурором та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої обвинувачений взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 369 Кримінального кодексу України, сторони узгодили, що покарання обвинуваченому за вчинення вказаного злочину призначається у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; обвинувачений погоджується з такими видом і мірою покарання. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 Кримінального процесуального кодексу України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши учасників судового провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин другої, четвертої статті 469 Кримінального процесуального кодексу України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Частиною п`ятою статті 469 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до положень статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян передбачена санкцією частини першої статті 369 Кримінального кодексу України (в редакції кримінального закону на час вчинення інкримінованого злочину), відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим Кримінальним кодексом України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 Кримінального процесуального кодексу України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Вимоги пункту 9 частини другої статті 52 Кримінального процесуального кодексу України щодо обов`язкової участі захисника у разі укладення угоди про визнання винуватості дотримані.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені частиною другою статті 473 Кримінального процесуального кодексу України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде йому призначено у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим відсутні чи останній не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у підготовчому судовому засіданні і сам обвинувачений.

Умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інкримінований обвинуваченому злочин підпадає під категорію злочинів, щодо яких передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та про наявність передбачених законом підстав для затвердження угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 314, 370, 374, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 грудня 2020 року між начальником Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 369 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази: оптичний диск DVD-R із відеофайлами залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий