Справа № 559/2733/18 Провадження №11-кп/802/66/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 342, ст. 348 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Стовпець, Дубенського району, Рівненської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, не працює, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимий:

визнаний винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ст. 348 КК України та йому призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-ст. 348 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне до відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання 5 год. 43 хв. 2 липня 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 5 год. 43 хв. 2 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої юридичної особи ГУНП у Рівненській області до ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь юридичної особи ГУНП у Рівненській області 3 977 грн. 61 коп. у відшкодування майнової шкоди.

Вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

1 липня 2018 року близько 22 години до Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області надійшло повідомлення ОСОБА_12 , жительки АДРЕСА_1 про погрози з боку її сусіда ОСОБА_7 предметом, зовні схожим на рушницю.
Крім цього, приблизно о 23 годині до Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з приймального відділення Дубенської ЦРЛ надійшло повідомлення про отримання тілесних ушкоджень громадянином ОСОБА_13 , жителем с.Стовпець, Дубенського району, Рівненської області.
Для з`ясування обставин отримання тілесних ушкоджень та погроз, причетності до даного конфлікту жителів с. Стовпець, Дубенського району Рівненської області - ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , на місце події було скеровано групу реагування патрульної поліції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області у складі лейтенанта поліції ОСОБА_15 та сержанта поліції ОСОБА_16 .
Згідно наказу начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області №80 о/с від 29 квітня 2016 року, сержанта поліції ОСОБА_16 призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 3 Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, де останній проходив службу станом на 1 липня 2018 року.
Стаття 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», встановлює, що правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Відповідно до ст. ст. 17, 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції, поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави, законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами, тобто сержант поліції ОСОБА_16 являвся працівником правоохоронного органу.
Приїхавши 1 липня 2018 року близько 23 години 30 хвилин, на службовому автомобілі «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 на вул. Шевченка в с. Стовпець Дубенського району, Рівненської області, поліцейський ОСОБА_16 та інспектор ОСОБА_15 , виконуючи свої службові обов`язки по охороні публічної безпеки, помітивши на дорозі ОСОБА_7 , на якого жителька даного села ОСОБА_12 заявила як на порушника громадського порядку, запросили останнього сісти до салону службового автомобіля з метою перевірки та припинення протиправної поведінки ОСОБА_7 , встановлення усіх об`єктивних обставин та отримання від нього пояснень. На дану пропозицію ОСОБА_7 добровільно погодився та сів у службовий автомобіль поліцейських «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В подальшому, коли інспектор ГРПП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_15 залишив салон службового автомобіля з метою відібрання пояснень у очевидців даної події, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на задньому сидінні в салоні службового автомобіля, намагався запалити цигарку. ОСОБА_16 , перебуваючи за кермом службового автомобіля «Toyota Prius» та будучи у форменому одязі поліцейського, діючи у відповідності до вимог пунктів 2,3,9 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року (зі змінами, внесеними згідно із законами від 19 червня 2018 року), згідно яких виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення і доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, звернувся до ОСОБА_7 з вимогою припинити зухвалу поведінку в службовому автомобілі поліції, однак ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що він перебуває в службовому автомобілі поліції, куди сів добровільно для з`ясування обставин, що мали місце на стадіоні с. Стовпець, Дубенського району, Рівненської області, на вимогу поліцейського щодо припинення своєї зухвалої поведінки не відреагував та вчинивши суперечку з поліцейським ОСОБА_16 і скориставшись при цьому відсутністю поліцейського ОСОБА_15 , втік зі службового автомобіля до господарства своєї матері ОСОБА_17 в АДРЕСА_1 , вчинивши опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тим самим перешкодив здійсненню працівниками поліції своїх службових обов`язків.
Крім цього, ОСОБА_7 1 липня 2018 року о 23 годині 30 хвилин, після того, як він втік зі службового автомобіля, вчинивши опір працівнику поліції та не виконавши його законних вимог щодо залишення в службовому автомобілі до з`ясування обставин конфлікту, що мав місце на стадіоні с. Стовпець, Дубенського району, Рівненської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті працівникові правоохоронного органу, який перебував при виконанні службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки у вигляді смерті поліцейського СРПП № 3 Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_16 , і бажаючи їх настання, перебуваючи на території господарства що в АДРЕСА_1 , взяв до рук господарські вила та повернувся до місця розташування службового автомобіля. Підійшовши до службового автомобіля поліцейських «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився навпроти будинку № 23 по вул. Шевченка в с. Стовпець Дубенського району, зі сторони водійської дверки, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що за кермом сидить працівник поліції, який перебував у форменому одязі, умисно, за допомогою вил, розбивши бокове скло зі сторони сидіння водія, наніс не менше трьох ударів в ліву частину тулуба та в голову сидячому за кермом службового автомобіля працівнику поліції ОСОБА_16 чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: - черепно-мозкової травми у вигляді проникаючого, колотого поранення голови (рана№1), яке супроводжувалось колотою раною лівого вуха, дірчастим переломом лівої скроневої кістки черепа, крововиливами у речовину мозочку та під оболонки головного мозку, непроникаючим пораненням лівої потиличної ділянки голови (рана № 2); - закритої травми грудей у вигляді непроникаючого поранення грудей (рана № 3), з дірчастим переломом лівої лопатки та 3-го лівого ребра та непроникаючих поранень задньої поверхні грудей зліва, рана № 4, та лівої передньої поверхні грудей, рана № 9; поверхневих ран №№ 5,6,7,8 лівої руки та смугастий синець в нижній третині лівого плеча, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №389 від 10 серпня 2018 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя в момент отримання.
В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_16 помер у Рівненській центральній міській лікарні. Смерть настала від колото-проникаючого поранення черепа з переломом скроневої кістки та ушкодженням речовини головного мозку.
Після нанесення ударів по тілу поліцейського ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , з метою уникнути відповідальності, з місця вчинення злочину втік, сховавши знаряддя злочину-вила.
У поданій апеляційній скарзі, вирок суду оскаржується через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Захисник зазначає про безпідставну та неналежним чином вмотивовану відмову суду у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_7 , зважаючи на його непридатність для військової служби та перебування рідної сестри, яка є інвалідом 2 групи, під спостереженням лікаря психіатра з приводу психічного розладу. Спілкування експертів-психологів з обвинуваченим було короткотривале, і вищенаведені факти враховано не були, як і безпідставно було відмовлено у відводі експерта ОСОБА_18 , який працює завідувачем відділення нейрохірургії в Центральній міській лікарні, де знаходився на лікування та помер ОСОБА_16 , тому, як вважає захисник, експерт очевидно був зацікавлений у встановленні правильності дій своїх підлеглих, відповідно, проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи було необхідним. Також вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , при цьому, врахувавши показання свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , які очевидцями даного конфлікту не були. В порушення вимог ст. 75 КПК України, судом не було відведено від участі у розгляді даної справи присяжного ОСОБА_20 , який, в свій час, працював у Млинівському РВ УМВС, тоді як дане провадження стосується смерті поліцейського Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, що ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість першого. Оскільки у оскаржуваному рішенні суду не наведено жодного доказу в підтвердження факту насильницьких дій ОСОБА_21 по відношенню до працівників поліції: ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , вважає, що за ст. 342 КК України його слід було виправдати. Зазначає, що дії ОСОБА_21 щодо ОСОБА_16 не були спричинені службовою діяльністю останнього, оскільки перший, в розумінні положень ст. 261 КУпАП та ст.ст. 207-208 КПК України, затриманий не був. А дії обвинуваченого були спрямовані на протидію невиправданому та надмірному насильству поліцейських, і мета таких дій полягає не у протидії законній діяльності поліції, а в уникненні небезпеки для життя і здоров`я особи. Вважає, що посягання на життя працівника правоохоронного органу, вчинене в процесі опору потерпілому під час виконання ним службових обов`язків або обов`язків щодо охорони громадського порядку, охоплюється ст. 348 КК України та додаткової кваліфікації за ст. 342 КК не потребує. Також зазначає про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями обвинуваченого та смертю потерпілого, яка настала лише 9 липня 2018 року після проведеного лікування в медичних закладах. Не погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_21 за ст. 348 КК України та вбачає у його діях ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 123, ч. 2 ст. 121 КК України. У рішенні суду не обґрунтувано та не спростовано належним чином того факту, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_7 він отримав не від ОСОБА_16 , а на стадіоні від ОСОБА_19 . Вважає, що в ході ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, було порушено право обвинуваченого на захист, який не повідомлявся про проведення судових експертиз у даному кримінальному провадженні. Таке ж його право було порушено і в ході затримання, яке відбулось 2 липня 2018 року. Судовий розгляд здійснювався упередженим складом суду, оскільки розгляд справи відбувався поза межами робочого часу, а журнал судового засідання від 20 грудня 2018 року хоча і наявний у матеріалах провадження. проте не підписаний секретарем судового засідання, тобто юридичної сили немає. Не погоджується захисник і з призначеним обвинуваченому найбільш суворим видом покарання, при обранні якого судом не було враховано дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні двоє дітей, а також інші обставини вчинення злочину. У зв`язку із цим, просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_22 та їх представник адвокат ОСОБА_11 , вказують на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , просять апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, прокурора, потерпілу та її представнику, які кожен окремо, відносно її задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Вважаючи доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 КК України та ст. 348 КК України, суд з достатньою повнотою врахував показання самого обвинуваченого, а також сукупність інших належних та допустимих доказів, зібраних стороною обвинувачення в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, надавши їм відповідну правову оцінку.

Із об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України полягає, у тому числі, в опорі працівникові правоохоронного органу, під час виконання цією особою покладених на неї службових обов`язків, а також перешкоджанню здійсненню прав, які надані вказаним особам, у зв`язку з виконанням таких обов`язків.
Опір - це активна фізична протидія працівнику правоохоронного органу, який виконує покладені на нього службові обов`язки. При цьому, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 342 КК України така протидія може бути ненасильницькою. Ненасильницький опір вчинення протидії потерпілому, не пов`язаної з безпосереднім фізичним або психічним впливом на нього. Такий опір перешкоджає виконати обов`язки чи ставить під загрозу їх виконання, що і становить суспільну небезпечність посягання і такий злочин вважається закінченим з моменту вчинення опору (формальний склад злочину).
ОСОБА_7 , перебуваючи на задньому сидінні службового автомобіля, куди він сів для з`ясування обставин, що мали місце на стадіоні в с. Стовпець, Дубенського району, Рівненської області, на вимогу ОСОБА_16 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 3 Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, де останній станом на 1 липня 2018 року проходив службу, припинити зухвалу поведінку намір запалити цигарку, не відреагував та скориставшись відсутністю іншого поліцейського ОСОБА_15 , втік із службового автомобіля до господарства своєї матері, тобто вчинив дії, спрямовані на перешкоджання виконання поліцейським своїх обов`язків, який прибув на місце події злочину за повідомленням ОСОБА_12 по факту погроз від сусіда ОСОБА_7 та нанесення ним же тілесних ушкоджень. І такі його протиправні дії, як помилково вважає захисник, не пов`язані із перебуванням особи в статусі затриманого.
При кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 348 КК України, судом враховано, що склад даного злочину є спеціальною нормою до загальної норми, яка міститься у ст. 115 цього кодексу. Така спеціальна норма виділена за ознакою спеціального потерпілого та тим, що посягання на життя працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_7 , наносячи поліцейському ОСОБА_16 , який був одягнутий у формений одяг та знаходився у службовому автомобілі, робочою частиною вил з загостреними кінцями в ліву частину тіла останнього, зокрема в голову, де раневий канал сягнув розмірі 11-12 см, передбачав настання смерті поліцейського, у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків і свідомо допускав її настання.
Згідно висновку амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи № 193/18 від 6 вересня 2018 року ОСОБА_7 , на момент вчинення інкримінованого йому діяння, яким-небудь психічним захворюванням не страждав та у тимчасово-хворобливому стані не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Підозрюваний ОСОБА_7 під час інкримінованих йому діянь в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку, на момент делікту, не перебував /а.к.п. 184-188, т. 2 матеріалів досудового розслідування/.
Зазначений висновок підтверджений допитаними в ході судового розгляду психологом-судовим експертом ОСОБА_23 та лікарем судово-психіатричним експертом ОСОБА_24 , яка додатково пояснила, що під час проведення даної експертизи встановлено, що сестра ОСОБА_7 хворіє психічним захворюванням, однак це в даному випадку не мало суттєвого значення для прийняття рішення щодо психічного стану підекспертного. Діагностика психічного захворювання здійснюється під час співбесіди, приймається до уваги чи перебувала особа на обліку у лікаря-психіатра, що і було враховано при проведенні експертного дослідження щодо ОСОБА_7 .
Тобто, правові підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.ст. 123, ч. 2 ст. 121 КК України, у означеному випадку, відсутні.

Окрім того, посягання на життя працівника правоохоронного органу необхідно відрізняти від дій, пов`язаних з активним опором цим особам, передбачених ст. 342 КК України, тобто такі протиправні дії не охоплюються єдиним складом злочину, як помилково вважає захисник.
Апеляційний суд погоджується із критичною оцінкою показань свідків ОСОБА_14 , який є товаришем ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_17 з приводу їх версії подій, що мали місце 1 липня 2018 року, як таких, що прямо зацікавлені допомогти обвинуваченому ухилитись від відповідальності за вчинене. Окрім того, такі показання спростовані показаннями інших свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які показали, що перший весь час відбирав пояснення у останньої в її ж будинку, біля службового автомобіля не перебував. Про втечу обвинуваченого їм повідомив сам ОСОБА_16 . Тоді як ОСОБА_17 в суді дала показання, що її сина били двоє поліцейських та ствердила про поганий зір.
Хоча ОСОБА_7 і наполягав на тому, що наявні у нього тілесні ушкодження були нанесені йому потерпілим ОСОБА_16 , проте, безпосередньо після конфлікту та при його огляді, будучи з моменту затримання забезпеченим правом на захист, про такі обставини нікому не повідомляв та жодних скарг на неправомірні дії останнього не писав. А свідок ОСОБА_19 підтвердив факт нанесення ОСОБА_7 одного чи двох ударів в ділянку голови, ближче до вуха, після чого у нього пішла кров, і саме ці ушкодження він бачив у обвинуваченого після його затримання. Не було зафіксовано у останнього і слідів застосування поліцейським газового балончика.
Показання ОСОБА_7 , який не заперечував факт нанесення потерпілому ОСОБА_16 двох-трьох ударів вилами, знайшли правильне відображення у вироку, і у своїй сукупності із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, дали змогу відтворити всі обставини вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України, які були до і на момент його вчинення, викривають протиправні дії обвинуваченого, узгоджуються із даними, що містяться в показаннях свідків, протоколах огляду місця події, протоколах огляду предметів, висновках експертів щодо механізму і обставин спричинення тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_16 , піддавати які сумніву підстав у суду немає.
Висновком експерта № 136 від 3 липня 2018 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , підтверджується, що відповідно до записів наданих медичних документів у ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження:
-«множинні точечні ушкодження (колоті рани) м`яких тканин в ділянці лівого плеча»; Вказані тілесні ушкодження виникли від дії гострого (их) предмету(ів), зважаючи на відмічений лікарями характер ушкоджень («точечні ушкодження, колоті рани»), могли утворитись від одного травматичного впливу (удару) вилами (загалом не характерні для утворення внаслідок падіння та самонанесення), можливо в термін зазначений в ухвалі і які згідно п. 2.3.5. 'Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) відносяться до легких тілесних ушкоджень.
-множинні точечні ушкодження (колоті рани) м`яких тканин в ділянці, лівої половини грудної клітки; відривний перелом кортикального шару 4 ребра зліва по лопатковій лінії»; Вказані тілесні ушкодження виникли від дії гострого (их) предмету(ів), зважаючи на відмічений лікарями характер ушкоджень («точечні ушкодження, колоті рани»), могли утворитись від одного травматичного впливу (удару) вилами (загалом не характерні для утворення внаслідок падіння та самонанесення), можливо в термін зазначений в ухвалі і п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.
-«Закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеня, геморагічний забій правої мозкової частки, лівої потиличної частки головного мозку, травматична гематома лівої потиличної частки головного мозку з крововиливом в шлуночки. В ділянці лівої вушної раковини, потиличної ділянки голови зліва точечні ушкодження (колоті рани) м`яких тканин».
Вказані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупого(их) предмету(ів) без відображення його властивостей та гострого (их) предмету(ів), зважаючи на відмічений лікарями характер ушкоджень («точечні ушкодження, колоті рани»), могли утворитись від травматичних впливів (ударів) вилами (загалом не характерні для утворення внаслідок падіння та самонанесення), можливо в термін зазначений в ухвалі і які, згідно п. 2.1.3. в) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент отримання /а.к.п. 5-6, т. 2 матеріалів досудового розслідування/.
Розташування виявлених у ОСОБА_16 ушкоджень на різних частинах тіла, вказує на те, що взаємне розташування потерпілого та особи, яка наносила пошкодження, видозмінювалось та могло бути будь-яким. При цьому потерпілий міг знаходитись як в горизонтальному, так і в вертикальному положенні.
Допитаний в судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_25 свій висновок підтримав та дав до нього роз`яснення про те, що для проведення судово-медичної експертизи слідчим надавалася медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_16 . Це була картка Дубенської лікарні. Йому, як експерту, було достатньо тих записів у медичній карточці, щоб зробити висновок про ступінь тяжкості виявлених у потерпілого ушкоджень.
Висновком судово-медичної експертизи № 389 від 10 липня 2018 року 10 серпня 2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_16 настала внаслідок отриманого проникаючого, колотого поранення голови (рана №1), яке супроводжувалось переломом лівої вискової кістки, крововиливами в речовину мозочка та під оболонки мозку, що було встановлено при розтині трупа та підтверджується мікроскопічним дослідженням вилучених тканин.
Виявлене у ОСОБА_16 проникаюче поранення голови (рана №1), за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.1.3.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілeсних ушкоджень», Наказ МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року) і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті /а.к.п. 11-26, т. 2 матеріалів досудового розслідування/.
Зазначений висновок був підтриманий в суді судово-медичним експертом ОСОБА_26 , який, у тому числі, дав щодо нього додаткові роз`яснення.
Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 658/389 від 16 жовтня 2018 року 15 листопада 2018 року підтверджується, що враховуючи локалізацію та механізм виникнення тілесних ушкоджень (колоті поранення голови зліва, лівої поверхні грудей та лівої руки) були спричинені досить вираженою за силою, колючою дією гострого предмета, що має контактуючу поверхню циліндрично-конічної форми з двома ребрами /а.к.п. 36-54 т. 2 матеріалів досудового розслідування/.
Незважаючи на всі проведені потерпілому лікувально-діагностичні заходи у спеціалізованому нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ, які включаючи в себе в тому числі і оперативні втручання, летального наслідку уникнути не вдалося, у зв`язку з важкістю та характером вищезазначеної травми голови - пошкодженням речовини мозку під наметом мозочка і в ділянці стовбуру мозку, де локалізовані центри дихання і серцевої діяльності, травмування яких навіть в незначному об`ємі є загрозливими для життя та неблагоприємними в своєму клінічному протіканні і, зазвичай, закінчуються летально (настанням смерті), про що зазначено у висновку комісійної судово-медичної експертизи №94 від 29 жовтня 2018 року - 9 листопада 2018 року /а.к.п. 69-82 т. 2 матеріалів досудового розслідування/.
Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_27 висновок комісійної судово-медичної експертизи № 94 від 9 листопада 2018 року підтримав та дав суду роз`яснення про те, що висновок був зроблений на підставі загальних науково-практичних даних. У потерпілого ОСОБА_16 після отримання травми основні патологічні зміни локалізувалися в потиличній ділянці голови і зачіпали важливі життєві центри, що розташовані в задній черепній ямці, біля входу у великий потиличний отвір, там де, навіть незначні зміни, можуть бути небезпечними для життя. В даному випадку були проведені всі необхідні лікувальні заходи, включаючи оперативне втручання з видаленням гематоми і шунтуванням гемісфери головного мозку, але не зважаючи на це, летального випадку уникнути не вдалося. Як правило, ушкодження такої локалізації закінчується смертю потерпілого.
Медична допомога, яка була надана потерпілому, була адекватна встановленому діагнозу. На аркуші паперу 8 дослідницької частини висновку зазначено, що комп`ютерною томографією головного мозку від 3 липня 2018 року встановлено перелом скроневої кістки зліва, тобто в медичних документах є посилання на вказаний перелом, пов`язаний з раною №1, але без уточнення його характеру. Разом з тим, слід зазначити, що основні ушкодження, небезпечні для життя, локалізувалися в кінці раневого каналу (рани №1), а саме в потиличній ділянці, а тому проведення оперативного втручання з видалення гематоми являється правильним.
Після оперативного втручання, а саме видалення гематоми і проведення часткової декомпресії головного мозку, стан потерпілого дещо покращився і це підтверджує, в деякій мірі, якість наданої медичної допомоги.
Зазначені експертні висновки є науково-обгрунтованими, проведені у порядку встановленому КПК України, достатньо повно відображають локалізацію, характер та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями обвинуваченого та смертю потерпілого ОСОБА_16 , у зв`язку з чим, доводи захисника про необхідність призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи є безпідставними.
Зважає апеляційний суд і на те, що стороною обвинувачення об`єктивно не доведено, що експерти, які надавали висновки у даному кримінальному провадженні не мали повноважень, достатніх знань та вмінь для проведення експертиз. Усі вони, у кожному окремому випадку, попереджені про відповідальність, у відповідності до вимог ст. 70 КПК України.
Окрім того, положення чинного КПК України не покладають на сторону обвинувачення обов`язок повідомляти обвинуваченого про здійснення тих чи інших процесуальних дій, у тому числі, призначення експертиз, як помилково вважає захисник. Натомість, з урахуванням положень ст. 221 КПК України, сторона захисту наділена правом звертатись до слідчого та прокурора із відповідним клопотанням про ознайомлення із матеріалами досудового розслідування до його завершення. Обставин, у перешкоджанні такого їх права, у означеному випадку, встановлено не було.
Усі висновки експертів, на момент повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, відповідно до вимог ст. 290 КК України, були наявні у матеріалах досудового розслідування, із якими ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 знайомились з 28 листопада 2018 року по 29 листопада 2018 року.
А згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 2 липня 2018 року ОСОБА_7 , як затриманому, роз`яснено його процесуальні права, передбачені КПК України та повідомлено орган /Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги у Рівненській області/ уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги про його затримання. Адвокату ОСОБА_28 доручено забезпечити надання безоплатної вторинної правової допомоги та прибути 2 липня 2028 року о 5 год. 30 хв. до місця затримання ОСОБА_7 /Доручення вищезазначеного центру від 2 липня 2018 року № 017-0001097/, який погодився, що захист буде здійснювати даний адвокат. Наведене об`єктивно спростовує доводи захисника про порушення права останнього на захист у момент його затримання.
Клопотання про продовження строку досудового розслідування від 14 серпня 2018 року складене слідчим СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_29 , якому начальником СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_30 , відповідно до вимог ст. ст. 39, 214 КПК України доручено проведення досудового розслідування.
З матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції здійснював відбір присяжних відповідно до положень ст. 387 КПК України. До участі у розгляді даного кримінального провадження автоматизованою системою документообігу суду були визначені присяжні, які не були звільнені або відведені від участі у його розгляді. Визначені присяжні приведені до присяги. Під час з`ясування обставин, що можуть перешкоджати участі присяжного в судовому розгляді, у ході відбору присяжних в судовому засіданні від учасників провадження будь-яких заяв та клопотань про звільнення присяжного ОСОБА_20 від виконання його обов`язків не надходило. Про наявність обставин, які викликають сумнів у об`єктивності та неупередженості першого, який в свій час працював у Млинівському РВ УМВС, сторона захисту зазначила лише у поданій апеляційній скарзі. Проте, ОСОБА_20 , на момент розгляду кримінального провадження, у правоохоронних органах не працював та слідчим у цьому провадженні не був, тому доводи скарги у цій частині не є обгрунтованими.

За змістом журналів судових засідань, наявних у матеріалах кримінального провадження, убачається, що усі судові засідання у даній справі призначались до розгляду у робочий час та в окремих випадках завершувались по його закінченню 17 год. 00 хв., що не заборонено положеннями кримінального процесуального закону та жодним чином не свідчить про неупередженість суду, а навпаки про намір розглянути справу у розумні строки.
Судове засідання від 20 грудня 2018 року зафіксовано на технічний носій інформації, а у матеріалах справи наявний журнал судового засідання за цей день /а.к.п. 52-54, т. 1/. Оцінюючи обсяг процесуальних дій, які проводились у даному судовому засіданні на предмет їх значимості і стали «інформативною основою» ухваленого судового рішення, відсутність у ньому підпису секретаря судового засідання апеляційний суд не оцінює як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та безумовну підставу для скасування вироку суду першої інстанції, у тому числі, зважаючи і на розумність строків, як засаду кримінального провадження.
Щодо доводів захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного внаслідок суворості, то вони є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального Закону.

Згідно із вказаними засадами особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу винного, крім того, повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Санкцією ст. 348 КК України передбачено як альтернативний вид покарання - довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 найсуворішого виду покарання у виді довічного позбавлення волі судом з достатньою повнотою враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також наслідки вчиненого.

Злочин передбачений ч. 2 ст. 342 КК України є злочином невеликої тяжкості, а злочин передбачений ст. 348 КК України особливо тяжким.

Хоча ОСОБА_7 і є особою молодого віку, вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, уклав шлюб в ході розгляду справи в суді, має двоє дітей, осудний, проте, вчинив особливо тяжкий злочин проти авторитету органів державної влади, від вчинення якого настали тяжкі та незворотні наслідки смерть працівника правоохоронного органу, що свідчить про підвищену, надзвичайну небезпечність обвинуваченого ОСОБА_7 для суспільства. Ставлення останнього до вчиненого, його внутрішнє переконання і впевненість у тому, що його дії були викликані виключно поведінкою поліцейського ОСОБА_16 та обставинами, що склалися, свідчать про відсутність у нього щирого каяття у вчиненому. А наведений обсяг та характер вчинених засудженим діянь, який вчинив злочини, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання та проявив явну зневагу до невід`ємного права людини на життя, були правильно враховані судом присяжних, які дійшли висновку, що досягти мети виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, у зазначеному випадку, можливо лише при застосуванні до нього найсуворішого виду покарання - довічного позбавлення волі.

У урахуванням викладеного, підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, не вбачає і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги, в ході їх перевірки апеляційним судом, свого підтвердження не знайшли, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: