Справа № 367/645/21
Провадження по справі № 1-кп/367/422/2021
У Х В А Л А
Іменем України
08 лютого 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002131 від 17.09.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сухумі Грузія, громадянина Грузії, офіційно не працевлаштованого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ямне Великописарівського р-ну Сумської обл., громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002131 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який спливає 13.02.2021 року. Свої клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинувачених обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_9 , в підготовчому судовому засіданні, заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки ним не доведено наявність зазначених ним ризиків, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яких підтримав обвинувачений ОСОБА_8 , в підготовчому судовому засіданні, заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки наведені ним ризики нічим не підтверджені, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт або особисту поруку.

Так, в підготовчому судовому засіданні до суду звернулись з письмовими заявами гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_11 про передачу ОСОБА_8 їм на поруки. У заявах зазначено, що вони знають ОСОБА_8 багато років як порядну людину. Заявники зазначили, що їм зрозуміло в чому обвинувачується ОСОБА_8 , відома відповідальність прийнятих на себе зобов`язань, а тому вони готові забезпечити явку обвинуваченого до суду для участі в розгляді справи.

Потерпілий ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Суд, вислухавши клопотання та думки учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Щодо наявності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, суд звертає увагу, що на теперішній час ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не втратили своєї значущості, при цьому суд вбачає ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених переховуватися від суду з метою уникнення покарання, у разі доведеності їх вини у вчиненні інкримінованого їм злочину, який є тяжким злочином; незаконно впливати на потерпілих та свідків по даному кримінальному провадженню, оскільки вони ще не допитувались судом.

Суд не може залишити поза увагою те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину. Вказане свідчить, що обвинувачені, перебуваючи на волі зможуть залишити місце проживання та зможуть спробувати переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди в уникненні від правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, стороною захисту не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.

Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених доказів, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою, суд приходить до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, відомості, які характеризують особи обвинувачених, свідчить, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченим не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового слідства.

Обставини, на які посилаються гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_11 , в судовому засіданні даними особами доведені не були, зокрема не було надано жодного доказу на підтвердженння анкетних данних вказаних осіб та доказів на підтвердження їх тривалого знайомства із обвинуваченим.

Крім того, під особливою довірою до особи слід розуміти те, що ця особа раніше виконувала роль поручителя і реально спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .. Однак таких відомостей також суду стороною захисту представлено не було, крім того, суд враховує ту обставину, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, відомостей, що він має міцні соціальні зв`язки суду, також надані не були, що в свою чергу на думку суду також ставить під сумнів реальну спроможність заявників забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання обов`язків, про які зазначено в заяві.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на теперішній час обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є недоцільним змінювати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт або особисту поруку, оскільки після обрання та продовження запобіжного заходу не з`явилось нових суттєвих обставин щодо обставин кримінального провадження чи особи обвинувачених, враховуючи те, що станом на даний час обставини не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави для зміни запобіжного заходу сторонами не надано, ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, а заяви поручителів самі по собі не можуть слугувати підставами для цього.

Сукупність викладеного свідчить про відсутність підстав для зміни обвинуваченим раніше застосованого запобіжного заходу, та менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинувачених обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 необхідно продовжити строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 180-181, 183-184, 193-201, 314-315, 376 КПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.
Клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який та передачу на особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про взяття ОСОБА_8 під особисту поруку - залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжити на 30 (тридцять) днів.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 08.02.2021 року по 08.03.2021 року, включно.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжити на 30 (тридцять) днів.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 08.02.2021 року по 08.03.2021 року, включно.
Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 12 лютого 2021 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1