ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3334/20 Номер провадження 11-кп/814/226/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001348, за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 29.12.2003 Ковельським міським судом Волинської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі із застосуванням примусових заходів лікування від наркоманії; 01.10.2004 звільнений по відбуттю строку покарання; 2) 13.01.2006 Жовтневим районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна; постановою Кіровського районного суду м. Донецьк від 03.03.2011 звільненого умовно-достроково з 11.03.2011 на невідбутий строк один рік вісім місяців; 3) 15.10.2014 Кузнецовським міським судом Рівненської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням та встановленням однорічного іспитового строку; 4) 15.06.2015 Кузнецовським міським судом Рівненської області за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією; постановою Рівенського районного суду Рівенської області від 25.09.2019 року звільнено умовно-достроково з 03.10.2019 на невідбутий строк одинадцять місяців тринадцять днів обмеження волі, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт.

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно з вироком суду, 21.06.2020 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , на п`ятому поверсі гуртожитку Автоагрегатного заводу, в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_9 правою ногою у взутті в праву ногу в ділянку гомілки та правої стопи, в подальшому, умисно наніс декілька разів лівою рукою, пальці якої було зажато в кулак, в обличчя з правого боку в щелепу потерпілому, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: забою, гематоми м`яких тканин обличчя справа, які згідно висновку експерта № 692 від 30.06.2020 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в поданій апеляційній скарзі просить: вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягав застосуванню та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок за яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.06.2015 та остаточно визначити покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.
На думку прокурора, районним судом при призначенні покарання ОСОБА_7 безпідставно не застосовано положення ст. 71 КК України, оскільки останній скоїв кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком, в період умовно-дострокового звільнення.
Окрім того, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суду необхідно врахувати особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, та скоїв злочин в період умновно-дострокового звільнення за попереднім вироком, думку потерпілого щодо покарання для обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану обвинувачем апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Обвинувачений заперечив проти доводів скарги, просив не карати його суворо оскільки він став на шлях виправлення, бажає створити сім`ю, працює у благодійній організації, що підтверджується листом від 28.05.2021 №16 за підписом президента БО «Фонд Руфь».

Потерпілий ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не з`явився, звернувся із заявою про розгляд апеляційної скарги прокурора у його відсутність, скаргу прокурора підтримує.

Колегією суддів заслухано учасників судового провадження та проведено часткове дослідження доказів.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за обставин встановлених судом, у апеляційній скарзі не оспорюється.

Більш того, як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Доводи прокурора про незаконне незастосування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст. 71 КК України, через вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у вигляді обмеження волі є слушними.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 із наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України») покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного покарання за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати відбуту частину покарання за попереднім вирокм із посиланням на ст. 71 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 за попереднім вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.06.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 04.06.2018 ухвалою Апеляційного суду Рівненської області замінено ОСОБА_7 невідбуту частину строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким обмеження волі. Згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 25.09.2019 ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання у виді обмеження волі на строк одинадцять місяців тринадцять днів.

Оскільки нове кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив 21.06.2019, тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, остаточне покарання ОСОБА_7 необхідно призначити за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Водночас прокурор вказує на невідповідність призначеного покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 125 КК України внаслідок його м`якості через неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а також не враховано думку потерпілого щодо покарання для обвинуваченого.

Такі доводи прокурора не відповідають змісту вироку, оскільки судом, у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання і призначено покарання.

Так судом враховано, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, раніше він притягався до кримінальної відповідальності, перебуває на обліку в КП «Полтавський обласний психоневрологічний диспансер», працює, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, визнання вини та сприяння розкриттю злочину, думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 4 ст. 72 КК України одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, а отже покарання у виді 160 годин громадських робіт, призначене за даним вироком суду першої інстанції відповідає 20 дням обмеження волі, до якого слід повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05.06.2015.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 28 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України 160 годин громадських робіт.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за новим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05.06.2015 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 3 дні.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3