Справа №: 339/364/20
Провадження №: 1-кп/0343/36/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м. Долина, матеріали кримінального провадження №1-КП/0343/36/21, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 17.10.2020 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підбереж Болехівської міської ради Калуського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, депутатом не обирався, особи з інвалідністю другої групи, згідно зі ст. 89 КК України раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 умисне легке тілесне ушкодження.
Кримінальний проступок вчинено за наступних обставинах:
15 жовтня 2020 року, близько 15.00 год, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на ґрунті давніх неприязних відносин через знищення дороги виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, умисно наніс кілька ударів кулаками та ногами в область обличчя і ніг потерпілого, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці обличчя справа, крововиливу під кон`юктиву правого ока, садна і синця на правій нозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, а саме визнав, що завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження, про те останній сам спричинив даний конфлікт і теж його вдарив. Суду надав показання, що він 15 жовтня 2020 року заливав бетон у сина на будові. Від самого ранку з потерпілим та його дружиною виникала сварка з приводу того, що машини, які працювали на будові, їздять по дорозі. В обід потерпілий гнав корову і між ними на дорозі виникла сварка, в ході якої вони вдарили один одного, почали шарпатись та впали на дорогу. Тоді прибігли хлопці і розігнали їх. Між ними близько трьох років триває конфлікт через дорогу. Удар потерпілому він наніс першим. Щодо задоволення цивільного позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні у зв`язку із безпідставністю. Зазначив, що лікарські засоби, які відображені в чеках, потерпілому не призначалися для лікування тілесних ушкоджень. Окрім того, потерпілим не надано будь-яких листків лікарських призначень, які б підтверджували лікування ОСОБА_6 цими припаратами і їх пов"язаність із спричиненими йому тілесними ушкодженнями. З приводу відшкодування моральної шкоди також заперечив, оскільки вважає її не підтвердженою.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , повнiстю доведена показами потерпілого, свiдкiв, висновками експертизи, та iншими доказами зiбраними по справі та дослідженими в судовому засiданнi, а саме:
Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який суду пояснив, що між ним та обвинуваченим вже кілька років триває конфлікт з приводу користування заїздом. Того дня в господарстві обвинуваченого проходили будівельні роботи, почали їздити автомобілі і він з цього приводу зробив обвинуваченому зауваження. В обідню пору, коли він гнав випасатись корови, то до нього на дорозі підбіг обвинувачений і почав наносити удори, потім вони впали на дорогу і згодом їх розняли. Вважає, що окрім обвинуваченого тілесні ушкодження йому також спричинювали сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , які виразились у спричиненню йому легких тілесних ушкоджень, він два тижні не працював, оскільки в нього був шум у вухах, відчував дискомфорт та була тошнота. Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення підтримує в повному об`ємі і просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду (збитки), в розмірі 999 грн 40 коп., яка складається з витрат на придбання медичних препаратів, втрачених в результаті протиправних дій відповідача та стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну (немайнову) шкоду, в розмірі 25 000 грн 00 коп. Щодо міри покарання просив судити обвинуваченого відповідно до вимог Закону.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що потерпілий по справі являється її чоловіком. Вказала, що 15 жовтня 2020 року її чоловік гнав з нею худобу, а на нього накинувся ОСОБА_4 і ще двоє чоловіків - ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Вона спробувала захистити чоловіка, але ОСОБА_4 вхопив її за груди і штовхнув у багнюку. Вони накинулись на чоловіка і били його. Протокол допиту підписувала, але в протоколі відображено не все. Після тої події її чоловік дуже важко все переносив. В нього був високий тиск, переживав і був нервовий. Чололовік звертався в лікарню за медичною допомогою. Обличчя в нього було опухле, червоне, очі залиті кров"ю, синяк був на правій нозі. Конфліктували з ОСОБА_4 давно. Особисто бачила, як її чоловік лежав на землі, а біля нього було троє чоловіків. Препарати для лікування чоловіка купляв син. Ліки призначали лікарі.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що він 15 жовтня 2020 року допомагав ОСОБА_14 , сину обвинуваченого, заливати бетон на будові. Коли пішли в гараж пообідати, він почув крики на вулиці. Він на вулицю не виходив, підійшов вже, коли приїхали працівники поліції. Чи наносив хтось комусь тілесні ушкодження, він безпосередньо не бачив.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що 15 жовтня 2020 року зранку між потерпілим та обвинуваченим мала місце сварка з приводу користування заїздом. В обід на дорозі обвинувачений та потерпілий почав сваритися. Коли підійшов ближче побачив, що на дорозі лежать обвинувачений та потерпілий і шарпають один одного. Він їх розборонив і повернувся назад. Згодом під`їхали працівники поліції. Він перебував на будові, оскільки приїхав міксер з бетоном.
Допитаний в судовому засіданні на вимогу сторони захисту свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він являється сином обвинуваченого. Щодо подій 15 жовтня 2020 року пояснив, що того дня працювали з хлопцями на будові. Їхні сусіди, зокрема Гульчії їх обзивають і чинять перешкоди в користуванні проїздом. Потерпілого не бив, лише відтягував від батька. Не бачив, щоб батько бив ОСОБА_6 . Нікого з родичів ОСОБА_6 не було біля потерпілого під час конфлікту.
Експерт ОСОБА_17 суду пояснила, що проводила експертизу потерпілого ОСОБА_6 . Тілесні ушкодження вона описала у висновку. На її думку, в ділянку обличчя було нанесено 1-3 удари та 1-2 удари в ділянку ноги. Розташування нападаючого до потерпілого було спереду і справа.
Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, відповідальність за який передбачено ч.1 ст.125 КК України також доводиться дослідженими письмовими доказами, а саме:
Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 30.10.2020, відповідно до якого при ознайомленні зі змістом документів встановлено догоспітальний клінічний протокол №24 (к) від 16.10.2020 на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.69).
Висновком експерта №88 від 30.10.2020, в судово-медичній експертизі, проведеній на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи дізнавача-інспектора сектору дізнання Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області по КП №0000130, відповідно до якого у ОСОБА_6 мались тілесні ушкодження: садна в ділянці обличчя справа; крововилив під кон`юнктиву правого ока; садно та синець на правій нозі. Описані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, могли

утворитися як при нанесенні ударів останніми в ділянки обличчя справа та

правої ноги, так і при ударах вказаними ділянками до таких, можливо в термін,

вказаний у постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.71-73).

Постановою про долучення до матеріалів кримінального провадження медичних документів від 30.10.2020, згідно з яким долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000130 догоспітальний клінічний протокол №24 (к) від 16.10.2020 на ОСОБА_6 (а.с.87).
Постановою про долучення до матеріалів кримінального провадження медичних документів від 30.10.2020, згідно з яким долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000130 медичну карту абулаторного хворого ОСОБА_6 (а.с.88).
Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України, надані прокурором та долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим кримінального проступку, інкримінованого йому стороною обвинувачення.
Таким чином, оцінюючи в сукупності здобуті докази, суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, відповідальність за який передбачено ч.1 ст.125 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому ОСОБА_6 умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно зі ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, вважає, що покази дані в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 в частині часткового визнання своєї вини в нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 є сумнівними, розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення. Дані покази спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами - показами потерпілого, свідків, які є узгодженими та послідовними, результатами експертизи, дані якої узгоджуються з показання потерпілого. Дані докази суд бере за основу обвинувального вироку.
Оцінюючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень доведена повністю поза розумним сумнівом, тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , 1962 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.93), раніше не судимий, (а.с.94-95), посередньо характеризується за місце проживання (а.с.90), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті КНП «Болехівської ЦМЛ» не знаходиться (а.с. 91-92), являється особою з інвалідністю другої групи загального захворювання (а.с.60).

Долинський міськрайонний сектор філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області надав досудову доповідь про обвинуваченого, з якої вбачається, що ОСОБА_4 одружений, тимчасово безробітній, раніше не судимий. Беручи до уваги вказану інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторно правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Орган пробації вважає доцільним накладення на ОСОБА_4 обов`язків: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ( а.с.36-37).

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Суд, призначаючи покарання, необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання в судовому засіданні не здобуто.
До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Таким чином, суд, враховуючи особу винного, його стан здоров"я, обставини вчинення кримінального проступку, відсутність пом"якшуючих обставин та наявність обтяжуючої обставини, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу.
На думку суду саме таке покарання буде справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_4 та буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ним та іншими особами, буде відповідати принципу співрозмірності конкретного кримінально протиправного діяння, вчиненого обвинуваченим з призначеним йому покаранням.
Ст. 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред?явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Ч.1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
У відповідності до вимог ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Суд, дослідивши заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а.с.19-22), вважає, що він підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:
Позов в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 999,40 грн (вартість медичних препаратів, понесених у зв`язку із лікуванням ) підлягає до задоволення, з огляду на таке. Потерпілим-цивільним позивачем ОСОБА_6 на підтвердження позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди надано фіксальні чеки на придбання ліків, зокрема бинту еластичного на суму 130,00 грн, каптопресу на суму 66,00 грн, атабетону на суму 188,26 грн, седістресу на суму 42,00 грн, метаміну на суму 175,14 грн, флоксалу на суму 242 грн, магній сульфату на суму 80,00 грн, тонорму на суму 76,00 грн, відповідно до яких загальна сума становить 999,40 грн (а.с.24-27). Таким чином суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути 999,40 грн заподіяної матеріальної шкоди, оскільки саме такий розмір понесеної матеріальної шкоди знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
З приводу позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, то суд вважає, що цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з ушкодженням здоров`я, в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
В судовому засіданні встановлено, що потерпілому ОСОБА_6 , протиправними діями обвинуваченого заподіяно моральні страждання, які полягають в тому, що потерпілий під час і після вчинення кримінального правопорушення щодо нього зазнав фізичних і душевних страждань, що виразились у перенесенні фізичної болі, емоційних та душевних стражданнях, хвилюванні за стан свого здоров`я. Після побиття потерпілого, змінився ритм його життя, внаслідок перенесеної травми він змушений відмовитися від ведення домашнього господарства та не в силі обробляти город. Крім цього, його супроводжує постійний страх, відчуття тривоги, втрата спокійного сну, що погіршило стан його здоров`я. Це змушує його постійно вживати медичні препарати від сердечних болей, перепадів артеріального тиску та підвищенням цукру в крові.

Однак суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у визначеному потерпілого розмірі 25000,00 грн, є неспівмірними завданій моральній шкоді, окрім того потерпілий не надав суду дстатніх даних, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, яку просить задоволити.
Для задоволення вимоги потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн, суд не вбачає підстав, оскільки зазначена сума не відповідає глибині моральних і психічних страждань потерпілого, ступеню вини обвинуваченого та його матеріальному становищу.
Виходячи з викладеного, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди саме в заявлених в позовних вимогах сумах, так як немає і не може бути абсолютних критеріїв майнового виразу душевного болю, морального страждання, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням позивача і може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин, які мають суттєве значення, матеріального стану сторін та, враховуючи вимоги розумності й справедливості, виваженості, вважає, що належному і дійсному її розміру відповідатиме сума в розмірі 3 000,00 гривень. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог потерпілого-цивільного позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення.
Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Витрати на залучення експерта у даному провадженні відсутні. Арешт не накладався.
Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 128,129, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 680,00 (шістсот вісімдесят) гривень.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 999 (дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 40 копійок заподіяної матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок заподіяної моральної шкоди.
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :
-медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_6 та догоспітальний клінічний протокол від 16.10.2020 на ОСОБА_6 - повернути Комунальному некомерційному підприємству «Болехівська центральна міська лікарня» Болехівської міської ради Івано-Франківської області.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: