ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/543/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1681/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2021 року про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Люботин Харківської області, громадянину України, українцю, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 60 днів, тобто до 01 травня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції встановив доведеними наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість з боку обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, судом враховано, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, що свідчить про достатньо усталені соціальні зв`язки. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в результаті якого загинула людина. Разом з тим, судом враховано, що поряд з даними, які позитивно характеризують обвинуваченого, останній направив свої зусилля не на розгляд справи по суті, а на ухилення від суду та безпідставне затягування розгляду справи, що призводить до неможливості ефективно розглянути судом справу в розумні строки.
Так, судом зазначено, що половину строку перебування справи в суді, а саме останні майже два роки, витрачаються на виклик до суду обвинуваченого, який вживає всіх доступних заходів до постійного відкладення розгляду справи, в тому числі змінюючи та приховуючи тривалий час свої засоби мобільного зв`язку, що призводить до неможливості оперативної організації призначення судових засідань, забезпечення обвинуваченому права на захист. Крім того, обвинувачений допустив втечу з приміщення суду безпосередньо при врученні йому клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу.
Вказані обставини свідчать про необхідність застосування єдиного можливого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки, крім зазначених ризиків, обвинувачений, усвідомлюючи вид та розмір покарання, яке суд може застосувати при визнанні його винним у пред`явленому обвинуваченні, може спробувати залишити територію України незважаючи на його сімейний стан.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого просить ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує на те, що жодний із заявлених прокурором ризиків, ним не доведений та не підтверджений у суді. Також не доведена неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання в ухвалі суду на відсутність поважності причин пропуску судових засідань обвинуваченим є безпідставними, так як в матеріалах даного кримінального провадження містяться відповідні заяви, документи, які підтверджують поважні причини неприбуття обвинуваченого ОСОБА_8 до суду.

Між тим, зазначені в ухвалі дати неявки обвинуваченого у судові засідання без поважних причин, наведені суддею, а не прокурором, що суперечить вимогам КПК, оскільки суддя не може особисто збирати докази наявності ризиків.

Щодо неявки в судове засідання захисника ОСОБА_9 та відкладення з цієї причини розгляду справи, то обвинувачений не може відповідати за дії свого захисника. Також, ні обвинувачений, ні сам захисник не знали про зупинення дії свідоцтва захисника , а тому вони не могли приховувати цю інформацію.

Крім того, до клопотання прокурора не додано жодних копій матеріалів, які підтверджують наявність ризиків, що не відповідає вимогам чинного КПК України. До того ж ні у клопотанні, ні у судовому засіданні прокурор не навів жодних доказів наявності ризиків, зазначених у своєму клопотанні, а тільки формально їх вказав. А суд безпідставно та необґрунтовано, без наявності будь яких доказів існування заявлених ризиків, постановив оскаржувану ухвалу.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також колегія суддів враховує, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 перебуває в провадженні Харківського районного суду Харківської області 4 роки, переважна кількість судових засідань відкладалась через неявку сторони захисту, зокрема, як захисників, так і самого обвинуваченого. Як встановлено судом першої інстанції, починаючи з 06.04.2017 року із шістнадцяти, направлених обвинуваченому СМС-повідомлень на вказаний ним телефонний номер, йому доставлено лише перше повідомлення. В подальшому обвинувачений ОСОБА_8 не повідомивши суд, змінив свій телефонний номер, чим створив підґрунтя для ухилення від явки до суду. При цьому, в 2020 році обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово не з`являвся у призначені судові засідання без поважних причин, внаслідок чого в серпні 2020 року щодо нього було застосовано привід. Лише після вжитих судом заходів в жовтні 2020 року ОСОБА_8 повідомив суду новий телефонний номер. Крім того, обвинувачений не інформував суд про наявні підстави для відводу захисника. Вказані обставини, безумовно свідчать про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
До того ж колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо існування ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки після отримання клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений зник з приміщення суду.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, наслідків вчиненого злочину смерть потерпілого, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
Доводи захисника обвинуваченого щодо істотних порушень вимог КПК України є необґрунтованими, оскільки судом належним чином було перевірено та досліджено клопотання прокурора, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також наведені обґрунтовані підстави та мотивовані висновки для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2021 року про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -
Судді -