Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
02 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000537 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого, востаннє - вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 березня 2019 року за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком три роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.11. 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, визначеного даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18.03.2019 року, призначено остаточне покарання - чотири роки позбавлення волі.

Прийнято рішення утримувати ОСОБА_5 під вартою і рахувати строк відбуття покарання з 19 червня 2020 року. Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 653,80 грн. - процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 19 червня 2020 року близько 19.00 год, перебуваючи поблизу господарства за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку власників господарства та інших осіб, шляхом відкриття незамкнених дверей, незаконно проник до приміщення гаражу, де таємно викрав належний ОСОБА_8 велосипед марки «Ardis» моделі Славутич вартістю 1550 грн.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому та правильності кваліфікації дій, доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин - щирого розкаяння, активного сприяння розкриттю злочину, відсутності з боку потерпілої будь-яких претензій внаслідок відшкодування завданої злочином шкоди та індивідуальних характеризуючих даних його особи ( молодий вік, наявність міцних соціальних зв`язків, родини, житла), у зв`язку з чим просить вирок в частині призначення покарання змінити і призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпіла ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про дату і час судового розгляду, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, в судове засідання не зявилася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої обвинуваченим апеляційної скарги, прокурора, яка просить залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення йому надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який, згідно положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів ( т. 1 а.с. 43-46), інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку, встановленого судом, ряд обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі - щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, про що наголошує апелянт у своїй скарзі, позицію потерпілої, досудову доповідь органу пробації, і призначив ОСОБА_5 за скоєне мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

При апеляційному розгляді ОСОБА_5 підтвердив, що 18.03.2019 року вироком суду був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст.75 КК України, і йому роз`яснювалися наслідки порушення умов іспитового строку.

Зважаючи, що ОСОБА_5 скоєно кримінальне правопорушення в період іспитового строку, визначеного процесуальним рішенням, суд правомірно, відповідно до положень ст. 71 КК України та роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно якого призначене остаточне покарання має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, визначив йому остаточне покарання.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_5 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)
Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 03.03.2021 року