Справа № 727/2892/21
Провадження № 1-кп/727/261/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2021 року Шевченківський районного суд м.Чернівці
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського райсуду м. Чернівці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальне провадження за №0000118 від 12.02.2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та проживаючого: АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, із базовою середньою освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили умисний злочин при наступних обставинах:
11.02.2021 року, близько 23:05 години, ОСОБА_6 , вступивши з злочинну змову із ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою м. Чернівці, вул. Радищева, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось нанесенні кількох ударів руками в область голови, спини, тулуба, та внаслідок чого потерпілому ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичного експерта №155екс від 17.02.2021 року були завдані тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока та підкон`юктивальний крововилив у внутрішніх квадрантах правого очного яблука, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відкрито заволоділи належним останньому майном, а саме сумкою чорного кольору, вартістю 800 гривень, у середині якої був наявний гаманець чорного кольору, який матеріальної шкоди для потерпілого не становить, із грошовими коштами в сумі 1000 гривень, посвідченням водія та паспортом громадянина України на ім`я потерпілого ОСОБА_4 , а також пластиковими банківськими картками «Мonobank» та АТКБ «ПриватБанк», що належать потерпілому.
Надалі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд, чим своїми умисними діями заподіяли потерпілому майнової шкоди у розмірі 1527.79 грн.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю і суду показав, що він разом з ОСОБА_8 Аналієм 11.02.2021 року близько 11 год. ночі були на вулиці 28 червня в м. Чернівці. Вони стояли на тротуарі, спілкувалися. Повз них проходив потерпілий і у грубій формі зробив їм зауваження на те, що вони перегородили йому прохід. Від того зауваження вони розсердилися і вирішили його провчити та надавати йому копняків, тому почали йти за ним слідом по всій вулиці 28 червня. Вони хотіли його спіймати, де б не було ніяких свідків. Вказує, що він спіймав потерпілого, коли той зайшов у провулок і навколо не було нікого, вдарив його кулаком в область спини, від чого потерпілий зігнувся і тоді лівою рукою вдарив його в область живота. Потерпілий вхопив його за талію і вони впали на землю на лівий бік. Коли вони впали потерпілий був повернутий спиною до обвинуваченого і тримав його за ліву руку. Далі до ОСОБА_9 підбіг ОСОБА_10 і потягнув його за куртку в намірі допомогти йому піднятися. В нього це не вийшло, тоді він завдав потерпілому удар. Потім ОСОБА_11 встав і побачив, що в потерпілого за спиною впала сумка, а потерпілий скрутився, щоб уникнути ударів. Вказує, що він схопив сумку з землі і крикнув: тікаймо». Він з ОСОБА_12 побігли в парк. Там вони відкрили сумку, в якій знайшли рушник, шльопанці, гаманець, в якому було 1000 грн., кредитні і візитні картки. Гроші він забрав, а все інше, в тому числі документи, викинув у смітник. Потім вони пішли в «Апеті» на вул. Герцена, повечеряли, розрахувавшись грішми які знайшли в сумці потерпілого і пішли на вул. Руську. Через деякий час вони почали переживати про те, що накоїли і пішли до адвоката ОСОБА_13 , йому все розповіли. Адвокат викликав працівників поліції, які забрали його з ОСОБА_12 у відділок і допитали. Там вони видали сумку і документи поліцейським. Потерпілому відшкодували збитки. Щиро кається, у потерпілого просить вибачення. Цивільний позов не визнає. Вважає, що потерпілим заподіяння йому моральної шкоди не доведено.

Обвинувачений ОСОБА_7 показав суду, що 11.02.2021 року, близько 11 год. вечора по вул. 28 червня вони з ОСОБА_14 стояли на тротуарі, повз них проходив потерпілий та сказав в агресивній формі, що вони йому загородили дорогу і пішов. Вони вирішили його покарати і пішли за ним. Після того, коли вони зайшли в безлюдне місце ОСОБА_15 напав на нього. В них виникла суперечка, потерпілий з ОСОБА_15 впали на землю. Розповів, що він хотів підняти ОСОБА_15 на ноги, але потерпілий його не відпускав. Після чого, він завдав потерпілому удар в область голови. Потім він відпустив ОСОБА_15 і вони побігли. Завдав удар правою рукою. Вони зайшли в сквер, коло університету. Там він помітив, що у ОСОБА_15 сумка потерпілого. Вони розібрали сумку. Всі речі, які були в сумці: рушник, гаманець, документи, ключі вони викинули. А гроші взяли собі. Сумку викинули в кущі. На вул. Герцена в «Апеті» повечеряли і пішли на вул. Руську. Потім, вони одумалися, що зробили не правильний вчинок і хотіли здатися в поліцію, але не знали як це правильно зробити, тому пішли до адвоката ОСОБА_16 і він викликав поліцію. Поліція забрала їх у відділок, де вони все розповіли і там викликали потерпілого, якому вони все відшкодували. Провину визнає, щиро кається, та просить суворо не карати. Цивільний позов не визнає. Вважає, що потерпілим заподіяння йому моральної шкоди, не доведено.

Потерпілий суду показав, що він 11.02.2021 року близько 23 год. повертався додому, по вул. 28 червня в м. Чернівці. Коли йшов нікого не бачив, був одягнутий капюшон, бо було холодно. Слухав ютюб канал, тому нікого не бачив і нікому нічого не казав. Доходячи до школи, вийшов на вул. Радищева і відчув, що хтось намагався нанести йому удар в голову. В цей момент він встиг пригнутися і отримав удар рукою в спину. Він схопився за ОСОБА_15 і кинув його на землю. Тоді прибіг другий хлопець і почав хапати його за руки. Він з двома не міг справитися, боровся з ними і намагався піднятися. Тоді другий хлопець наніс йому удар в область ока. Він крикнув: «Хлопці, що ви робите?» Один з них хапнув сумку і кричить: «Беремо сумку і тікаймо». Він кричав: «Верніть документи», бо були документи і банківська картка, яка мала для нього цінність. Потерпілий пішов у тому напрямку, куди побігли хлопці, але їх там уже не було. Він викликав поліцію. Вказує, що приймає вибачення. Вважає, що правильним буде не застосовувати до обвинувачених покарання у виді позбавлення волі і дати їм шанс на виправлення. Просить винести рішення про задоволення його цивільного позову про відшкодувати моральної шкоди в повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників процесу, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст.186 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив грабіж, поєднаний з насильством , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення те, що дане правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, його молодий вік, добровільне відшкодування матеріальних збитків та активне сприяння у розкритті злочину, про що свідчить самостійне виявлення обвинуваченим своїх злочинних дій, те, що він має вроджену патологію серця.

Суд враховує, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину.

Наведені обставини суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлені.

Також, аналізуючи наведене, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст.186 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив грабіж, поєднаний з насильством , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення те, що дане правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, його молодий вік, добровільне відшкодування матеріальних збитків та активне сприяння у розкритті злочину, про що свідчить самостійне виявлення обвинуваченим своїх злочинних дій.

Суд враховує, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину.

Наведені обставини суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлені.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особи винних, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідністьпризначення покарання обвинуваченим у межах санкції статті обвинувачення.
При цьому суд враховує положення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи те, що обвинувачені щиро розкаялися у вчиненому та повністю визнали свою вину, не судимі, враховуючи їх молодий вік, а також те, що потерпілий не наполягав на суворій мірі покарання, суд вважає, що виправлення обвинувачених можливе без реального відбуття призначеного їм покарання, однак в умовах здійснення контролю за їх поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, що також підтверджується їх поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченим сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ними протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинувачених, попередження вчинення ними кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Тому, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можливе без ізоляції їх від суспільства, застосувавши відносно них ст.ст. 75,76 КК України та звільнивши від призначеного покарання з випробуванням.

В ході розгляду справи потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов у якому, останній просить стягнути з обвинувачених 50000,00 гривень моральної шкоди.
Щодо пред`явленого цивільного позову до обвинувачених про стягнення заподіяної злочином моральної шкоди, суд вважає, що такий підлягає задоволенню частково, з наступних підстав:
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 62 КПК України).
Згідно статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Потерпілий зазначає, що внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення він зазнав моральної шкоди, яка виражена у фізичному болі, оскільки йому було заподіяне тілесне ушкодження. Весь час він та його родина хвилювалися про його здоров`я, він довго був позбавлений можливості реалізувати себе в побуті та на роботі, в зв`язку з необхідністю приділяти увагу лікуванню ока, порушився нормальний уклад його життя. Моральну шкоду оцінює в розмірі 50000,00 гривень.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно п.п.4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд, оцінюючи позовні вимоги потерпілого, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заподіяна потерпілому моральна шкода знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням.
Оцінюючи у сукупності обґрунтування позовних вимог потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому ОСОБА_4 , суд враховує форму вини обвинувачених, те що протиправними діями обвинувачених було спричинено тілесні ушкодження потерпілому у виді синця навколо право ока та підкон`юктивальний крововилив у внутрішніх квадратах правого очного яблука, які відностяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило йому фізичний біль, душевні страждання, стрес, неспокій його та його родини, відчуття дискомфорту. З огляду на характер та глибину моральних страждань, керуючись принципом розумності та справедливості, компенсація моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є, на переконання суду, достатньою для відкодування.
Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь держави понесені судові витрати у розмірі 653грн. 80 коп.

Стягнути з засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_4 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити обрану нічний домашній арешт

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити обрану нічний домашній арешт

Речові докази: оптичний носій типу DVD-RW Videx,4.7 Gb/120min. - залишити в матеріалах справи.

Куртку кольору «хакі», що зберігається в кімнаті речових доказів ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути ОСОБА_6 .

Сумку чорного кольору з ременем для носіння через плече, яка зберігається в кімнаті речових доказів ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Особисті речі та документи, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про загальнообов`язкове соціальне страхування № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , які передані під розписку на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 - залишити у власності останнього.

На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Шевченківського
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1