УХВАЛА

26 лютого 2021 року
м. Київ

Справа №592/5753/18
Провадження №51-910 ск 21

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчила касаційну скаргуОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 січня 2021 року і
встановила:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Згідно зі ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подала, із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. Адже суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і може скасувати чи змінити оскаржені рішення лише на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу, керуючись статями 412-414 КПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Однак касаційна скарга засудженої ОСОБА_4 не містить жодного обґрунтування вимоги скасування оспорюваних судових рішень з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України, які, відповідно до ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, є підставами для скасування оскаржуваних судових рішень.
Висловлене у касаційній скарзі прохання скаржницею не сформульоване належним чином, оскільки в прохальній частині своєї касаційної скарги засуджена просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції, який цим судом відносно неї не ухвалювався та не висловлює вимоги щодо скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, постановлених відносно неї.
Також засуджена не вказує й конкретних порушень закону, які на її думку, були допущені апеляційним судом при апеляційній перевірці вироку районного суду, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК України, а відтак, й немає обґрунтування незаконності ухвали цього суду.
Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Статтею 29 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Однак, касаційна скарга складена не державною мовою.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за касаційно скаргою ОСОБА_4 .
Ураховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Також Cуд вважає за необхідне, згідно з приписом ст. 20 КПК України, роз`яснити засудженій її право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Ураховуючивикладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, колегія суддів

постановила:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 червня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 січня 2021 року залишити без руху та надати строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3