Категорія:ч. 1 ст. 185 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Ківерці Волинської області, зареєстрована та мешканка АДРЕСА_1 , із неповною загальною середньою освітою, незаміжня, непрацююча, раніше не судима,
засуджена за ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009) до покарання у виді арешту строком 1 (один) місяць.
На підставі ст.105 КК України, неповнолітню ОСОБА_9 звільнено від відбуття призначеного покарання, застосувавши щодо неї примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2 ст.105 КК України, у виді передачі її під нагляд матері ОСОБА_10 до досягнення нею повноліття, строком на 1 (один) рік, але не пізніше 27 серпня 2021 року.
Стягнуті із законного представника неповнолітньої ОСОБА_9 ОСОБА_10 в дохід держави судові витрати в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) гривень 05 коп. за проведення товарознавчої експертизи.
Арешт, накладений на мобільний телефон «LG D405n», імеі: НОМЕР_1 , чорного кольору, скасований.
Вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнана винною у тому, що 01.07.2019 близько 19 год. 00 хв. вона, перебуваючи на прилеглій території до автостанції № 1, що на вул. Конякіна, 39, у м. Луцьку, діючи з прямим умислом, із корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги потерпілого ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, із кишені штанів остатнього таємно викрала мобільний телефон, марки «LG-D405n» ІМЕІ: НОМЕР_1 чорного кольору, вартість якого, згідно з висновком товарознавчої експертизи, становить 809,67 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, та із кишені його сумки таємно викрала грошові кошти в сумі 3000 гривень, чим завдала потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3809,67 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_9 змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить виключити із судового рішення призначення покарання неповнолітній обвинуваченій за ч.1 ст.185 КК України, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої одночасне визначення міри покарання та призначення примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітніх обвинувачених не допускається.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка подану апеляцію підтримала у повному обсязі та просила вирок суду змінити, захисника, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, є правильною і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
Однак, на думку суду апеляційної інстанції, викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що місцевий суд неправильно визначив міру покарання та одночасно призначив примусові заходи виховного характеру щодо неповнолітньої обвинуваченої, заслуговують на увагу.

Так, положення ст.65 КК України регламентують, що суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру, зокрема: передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Місцевий суд правильно встановив, що ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітньою.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
Судом першої інстанції взято до уваги, що ОСОБА_9 є особою молодого віку, раніше не судимою, свою вину визнала повністю, розкаялася у вчиненому, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.
Крім того, потерпілий будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, на призначенні суворого покарання не наполягав, а неповнолітня ОСОБА_9 зобов`язалася в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки.
З огляду на наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_9 положень ст.105 КК України.
Однак, суд першої інстанції передав неповнолітню обвинувачену під нагляд батьків і одночасно призначив їй міру покарання у виді арешту строком 1 (один) місяць (в редакції Закону від 04.06.2009).
У постанові від 10 вересня 2020 року (справа № 168/625/19) Верховний Суд вказав, що за змістом положень ст.97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.105 КК України суд вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, визначених в частині другій цієї статті, за умови вчинення неповнолітнім злочину, який не відноситься до категорії тяжких або особливо тяжких злочинів, щирого розкаяння неповнолітнього у вчиненому ним злочині та подальшої бездоганної поведінки, які на момент постановлення вироку свідчать про те, що неповнолітній не потребує застосування покарання для досягнення мети виправлення.

Отже, в контексті вжитих законодавцем у диспозиціях статей 97, 105 КК розділу V Загальної частини КК України термінологічних формулювань «без застосування покарання» та «не потребує застосування покарання», які по суті є аналогічними за своєю правовою природою і направлені на досягнення однієї мети кримінально правового реагування виправлення засудженого, можливо зробити висновок, що застосування до неповнолітнього інституту звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру здійснюється судом без призначення неповнолітньому конкретного покарання, визначеного в санкції відповідної статті КК, за якою його було визнано винуватим.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із твердженнями прокурора про те, що вирок суду підлягає зміні, а призначення ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009) у виді арешту строком 1 (один) місяць виключенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на призначення ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009) у виді арешту строком 1 (один) місяць.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді