ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/860/20

Провадження № 1-кп/568/5/21

31 травня 2021 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м.Радивилів кримінальне провадження №0000138 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ситне Радивилівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого у ПП «Нова Брама», на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні немає, не депутата, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и в:
25 квітня 2020 року близько 19 години на сходовій частині приміщення продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 , між власником ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт. Під час конфлікту між вказаними особами виникла шарпанина, в ході якої ОСОБА_3 , застосувавши фізичну силу, умисно штовхнув в область грудей ОСОБА_7 , в результаті, чого вони разом впали та скотилися сходами на асфальт. В результаті падіння ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правого стегна. Відповідно до висновку експерта (судово-медична експертиза) №115/96 від 15.06.2020 року, вказані тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_7 , відносять до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.
Таким чином ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , даючи покази в суді вину визнав частково, суду показав, що 25 квітня 2020 року близько 19 години прийшов до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_2 , для того, щоб купити цигарки. Оскільки на території України було оголошено карантин, магазин працював в режимі обмеженого доступу покупців. Підійшовши до магазину, він постукав у вікно дверей, до нього підійшов власник магазину ОСОБА_7 , та запропонував вийти з магазину, оскільки в магазин дозволено заходити лише в масках, а в нього вона відсутня. На його пропозицію продати йому цигарки, оскільки в магазині відсутні інші покупці, ОСОБА_7 відмовився та почав його випихати з магазину. Між ними виник конфлікт, в ході якого вони шарпали один одного за одяг, опинившись на сходах магазину, вони втратили рівновагу та скотились по сходах вниз. ОСОБА_7 залишився лежати на землі, та казав, що в нього болить нога. Після цього він розвернувся та пішов додому. Вину у вчиненому злочині визнає частково, визнає ті обставини, що під час того, як вони щарпали один одного за одяг, вони втратили рівновагу та покотились зі сходів. ОСОБА_7 він не штовхав, шкодує, що так сталось. Цивільний позов визнає частково, оскільки не спричиняв ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчиненні злочину, передбаченому ст.128 КК України об`єктивно доведена зібраними і перевіреними в ході судового провадження доказами.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є приватним підприємцем та здійснює торгівлю в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в с.Копані Радивилівського району Рівненської області. Оскільки, в березні 2020 року на території України було оголошено карантин, він здійснював торгівлю в магазині з дотриманням всіх карантинних норм, а саме покупці обслуговувались через вікно в дверях магазину. 25 квітня 2020 року під вечір до магазину прийшов ОСОБА_3 . Було помітно, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Оскільки, ОСОБА_3 був без маски, він запропонував йому вийти з магазину. На що останній, відмовився, намагався зайти до магазину, конфліктував, ображав інших покупців, висловлюючись на їх адресу нецензурними словами. Конфліктна ситуація продовжувалася протягом приблизно 2 години. Зрозумівши, що шляху вирішення конфлікту немає, вирішив закрити магазин, вийшов в тамбур та запропонував ОСОБА_3 залишити приміщення. На що останній, намагався вчинити фізичний супротив, опираючись та відмовляючись виходити. Між ними виникла шарпанина. Коли вони вже були на вулиці, на сходах магазину, ОСОБА_3 стояв спиною до магазину, а він спиною до сходів. ОСОБА_3 штовхнув його, вони втратили рівновагу та разом покотились зі сходів та асфальт. Відразу він відчув біль в нозі та не зміг сам підвестись із землі. Хтось допоміг йому підвестись. Після цього він викликав поліцію та швидку. Каретою швидкої допомоги його доставили в Радивилівську районну лікарню, де встановили, що в нього перелом шийки бедра та йому необхідно робити операцію. Оперативне втручання йому провели у Львові, де встановили імплантат кульшового суглобу. Внаслідок його він на тривалий час лікувався, проходив реабілітацію, втратив працездатність та йому встановлена ІІ група інвалідності. За весь час лікування ОСОБА_3 жодного разу не поцікавився його станом здоров`я, вартістю лікування. На лікування ним було витрачено значні кошти, а саме в розмірі 86935,84 гривень. На вказану суму ним заявлено цивільний позов. Також вказаним правопорушенням йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 гривень. Просить суд призначити обвинуваченому найсуворіше покарання та повністю задоволити цивільний позов
Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що 25 квітня 2020 року ввечері вона прийшла в магазин. Оскільки в країні діяли карантинні обмеження, товар в магазині відпускали через вікно дверей в тамбурі. Коли вона очікувала, замовлені продукти, в тамбур магазину зайшов ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Власник магазину ОСОБА_7 попросив його вийти, оскільки в нього відсутня маска. ОСОБА_3 відмовився та між ними виникла сутичка, під час якої вони обоє впали зі сходів.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що в квітні 2020 року на території України діяв суворий карантин, тому в магазин обмежили доступ покупців. 25 квітня 2020 року він підійшов до магазину в с.Копані Радивилівського району Рівненської області та передав власнику магазину ОСОБА_7 список продуктів, які він бажає придбати. Біля магазину знаходився ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Він шарпав за двері, намагався зайти до магазину, на його зауваження не реагував. Забравши продукти, він поїхав додому. Через деякий час він повернувся до магазину, та побачив, що ОСОБА_7 сидить на стільчику. Йому він повідомив, що нього болить нога, оскільки вони з ОСОБА_3 впали зі сходів. Самого подання, за якого ОСОБА_7 отримав травму він не бачив.
Згідно з висновком експерта №115/96 від 15.06.2020 року у ОСОБА_7 виявлено тілесне ушкодження: закритий перелом шийки правого стегна, яке виникло від однієї дії тупого предмету, характерні для утворення внаслідок падіння ( в тому числі і з прискоренням), можливо в термін та за обставин, що вказані в постанові, тобто не суперечать вказаному в обставинах терміну, а саме 25 квітня 2020 року і, згідно п.2.2.2. «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95 року, №6, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я.
Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, суд приймає їх до уваги, оскільки вони не містять істотних суперечностей та знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, доводять обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджуються показаннями свідків та письмовими доказами у справі.
З огляду на викладене, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, з точки зору їх належності та допустимості, в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження з необережності, оскільки, штовхнувши потерпілого, обвинувачений хоча й не передбачав, що потерпілий може впасти та одержати травму внаслідок падіння, але повинен був і міг передбачити такі наслідки, та приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 128 КК України як необережне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, також положення ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та положення ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_3 працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений та має на утримання двоє неповнолітніх дітей.
Згідно з досудовою доповіддю Радивилівського районного сектора з питань пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обтяжуючу покарання обставину, позицію прокурора в судових дебатах, думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, суд приходить до переконання про призначення покарання ОСОБА_3 у межах санкції статті 128 КК України у виді громадських робіт.
Щодо цивільних позовів заявлених в межах даного кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведенності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.
Прокурором у даному кримінальному провадженні в інтересах держави в особі Львівської міської ради в інтересах КНП «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова» заявлено цивільний позов про відшкодування витрат за перебування потерпілого від злочину ОСОБА_7 . Даний позов прокурор мотивує тим, що з причин отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, нанесених ОСОБА_3 , потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в період з 02.05.2020 року по 18.05.2020 року у травматологічному відділенні. Витрати лікарні, понесенні на його лікування становлять 7176,81 гривень. Оскільки на сьогодні, витрачені лікарнею кошти на лікування потерпілого ОСОБА_7 від злочину не відшкодовано, - вбачається порушення інтересів держави в особі Львівської міської ради в особі КНП «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова», тому прокурор просить стягнути дані витрати з обвинуваченого.
Під час розгляду справи в суді, прокурор позов підтримав повністю, просить його задовольнити у повному обсязі.
Обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_3 позов прокурора визнав.
Судом встановлено і доведено, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова» з 02.05.2020 року по 18.05.2020 року у травматологічному відділенні.
Згідно ч.ч.1,3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Так, згідно довідки КНП «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова» №05-07 вих2428 від 16.06.2020 року, ОСОБА_7 , 1963 року народження, перебував на лікуванні в травматологічному відділення з 02.05.2020 року по 18.05.2020 року, понесені витрати на його лікування становлять 7176,81 гривень.
За вказаних обставин, суд дійшов до переконання, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 порушені права закладу охорони здоров`я, які підлягають захисту шляхом задоволення позову прокурора.
Крім того, потерпілим ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з нього на його користь завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 86935,84 грн та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги повністю, просить їх задоволити. На обґрунтування позову в частині стягнення матеріальних збитків, вказує, що внаслідок отриманого тілесного ушкодження, виникла необхідність проведення оперативного втручання щодо ендопротезування правого кульшового суглобу, вартість якого становить 70100 гривень, окрім того йому призначалось медикаментозне лікування. Всього ним понесено витрати на лікування в розмірі 86935,84 гривень. Щодо розміру моральної шкоди, то потерпілий посилається на те, що в результаті незаконних дій ОСОБА_3 йому завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок отриманої травми він переносив фізичний біль та страждання, втратив працездатність, йому встановлено групу інвалідності, він тривалий час лікувався, змінився звичний ритм його життя, у зв`язку з чим він переживає душевні та фізичні страждання.
Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_7 визнав частково, не заперечував, що повинен відшкодувати завдану шкоду, однак вказує, що заявлена сума є завеликою та непосильною для нього.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно обґрунтувань цивільного позову, сума матеріальної шкоди становить 86935,84 гривень, складається із понесених витрат на лікування, придбання медичних препаратів і обстеження.
Із досліджених судом доказів в підтвердження понесення потерпілим витрат на його лікування, а саме долучених квитанцій, фіскальних чеків, квитанцій до прибуткового касового ордеру, а також враховуючи долучені виписки із медичної картки стаціонарного хворого, суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення в повному розмірі.
Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.
Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням інших обставин.
Суд вважає, що заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення із ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 100 000 грн. підлягає до часткового задоволення.
При визначенні суми на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, враховує моральні страждання потерпілого, що мали місце через заподіяні йому унаслідок кримінального правопорушення тілесних ушкоджень, враховуючи обґрунтування, які викладені у цивільному позові та їх доповнення під час судового розгляду, термін лікування та реабілітації, а також перенесений потерпілим фізичний біль та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим у виді лікування потерпілого, порушення звичних життєвих зв`язків, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткові зусилля до нормалізації свого життя, необхідності покращувати стан здоров`я у майбутньому.
З огляду на викладене, враховуючи, що суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у необережному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, і з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 50 000 грн, як така, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду, з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілого, що відповідає характеру і обсягу душевних страждань потерпілого, характеру немайнової втрати, її тривалості і неможливості відновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, а також з огляду на дані про особу обвинуваченого, у тому числі його сімейний та майновий стан. Крім того, суд вважає, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_3 в ході досудового розслідування та судового розгляду провадження не застосовувалися, і підстав їх застосування суд не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 128, 129, 370, 374, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Львівської міської ради в особі комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова» до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення - задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) кошти у вигляді витрат за перебування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в розмірі 7176 (сім тисяч сто сімдесят шість) гривень 81 копійки на користь комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова» (вулиця Миколайчук, 9 м.Львів, р/рUA745369 в АТ КБ «Приватбанк», МФО 325321, ЗКПО 01996639).
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 86935 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 84 копійки та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1