1Справа № 335/4785/21 1-кс/335/2683/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2021 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
05.05.2021 року до слідчого судді Орджонкікдзевського районного суду м. Запоріжжя засобами поштового зв`язку надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна.
30.04.2021 року, на підставі вищевказаного повідомлення, старшим слідчим СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_6 , було проведено огляд місця події в період часу з 15 години 30 хвилин по 16 годину 30 хвилин за адресою: м. Запоріжжя, Південне Шосе, 57, на відстані приблизно 70-80 метрів від в`їзних воріт на територію «ЗАлК». В ході проведення ОМП, було виявлено вантажний автомобіль марки «DAF» в кузові синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому на момент проведення огляду, знаходились металеві предмети зовні схожі на металобрухт, вагою приблизно 25 тон, з ознаками пошкоджень у вигляді зрізів.
В ході проведення ОМП від 30.04.2021 року в період часу з 15 години 30 хвилин по 16 годину 30 хвилин, було виявлено та вилучено:
- вантажний автомобіль марки «DAF» в кузові синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , разом із металевими предметами ззовні схожими на металобрухт, вагою приблизно 20-25 тон, з ознаками пошкоджень у вигляді зрізів в ньому;
- н/причіп самосвал марки «VAN HOOL», д.н.з. НОМЕР_2 ;
- свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 ;
- свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 ;
- оригінал товаротранспортної накладної № 000031 від 30.04.2021 року;
- ключ від запалення від вантажного автомобілю «DAF» в кузові синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .
У клопотанні слідчий вказує, що майно, яке орган досудового розслідування просить арештувати, є знаряддям та засобами вчинення кримінального правопорушення. Окрім цього, по вказаному майну необхідно провести ряд слідчих дій, зокрема оглянути та провести судові експертизи.
Орган досудового розслідування вважає, що вилучене під час проведення огляду майно має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, або нести у собі відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, які встановлюються під час досудового розслідування, у зв`язку з чим, на вилучене майно стороні обвинувачення необхідно накласти арешт.
Враховуючи те, що незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, або настання інших наслідків які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий просила задовольнити клопотання та винести ухвалу про арешт майна, яке вилучене під час проведення огляду місця події від 30.04.2021 року в період часу з 15 години 30 хвилин по 16 годину 30 хвилин за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе 57, на відстані приблизно 70-80 метрів від в`їзних воріт на територію «ЗАлК, а саме:
- вантажний автомобіль марки «DAF» в кузові синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , разом із металевими предметами ззовні схожими на металобрухт, вагою приблизно 25 тон, з ознаками пошкоджень у вигляді зрізів в ньому;
- н/причіп самосвал марки «VAN HOOL», д.н.з. НОМЕР_2 ;
- свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 ;
- свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 ;
- оригінал товаротранспортної накладної № 000031 від 30.04.2021 року;
- ключ від запалення від вантажного автомобілю «DAF» в кузові синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .
Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП ТРІОМЕТ» адвокат ОСОБА_4 під час розгляду клопотання заперечував щодо обставин викладених у клопотанні, зазначив, що слідчим фактично викладено обставини, які не встановлені та не перевірені в ході досудового розслідування. Наголосив, що вилучене майно не має жодного відношення до кримінального провадження, що розслідується, а тому підстав для накладення на них арешту не вбачає.
Вислухавши слідчого, адвоката, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази кримінального провадження по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
У клопотанні слідчий вказує, що майно, яке орган досудового розслідування просить арештувати, та яке було вилучене під час огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе 57, на відстані приблизно 70-80 метрів від в`їзних воріт на територію «ЗАлК», є засобом вчинення кримінального правопорушення, а також здобуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак як вбачається з клопотання, слідчим не зазначено його статус, тобто є воно тимчасово вилученим майном чи речовим доказам.
Разом з тим, правовий статус тимчасово вилученого майна та порядок його вилучення врегульовано положеннями глави 16 КПК України.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Таким чином, тимчасово вилученим майном є не будь-яке майно, а лише майно, що вилучене під час затримання особи, а також під час огляду та/або обшуку.
Факт вилучення цього майна повинен підтверджуватись відповідним протоколом.
Як встановлено слідчим суддею із протоколу огляду місця події, 30.04.2021 року в період часу з 15 години 30 хвилин по 16 годину 30 хвилин, слідчим СВ відділу поліції № 1 ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе 57, на відстані приблизно 70-80 метрів від в`їзних воріт на території «ЗАлК, було виявлено та вилучено: свідоцтва про реєстрацію, вантажний автомобіль марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , н/причіп самосвал марки «VAN HOOL», д.н.з. НОМЕР_2 , товарно транспортну накладну та ключі від запалення від вантажного автомобілю.
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що металеві предмети, які ззовні схожі на металобрухт, та вагою, як зазначив у судовому засіданні слідчий приблизно 20-25 тон (точно вагу не зміг пояснити), з ознаками пошкоджень у вигляді зрізів в ньому та які орган досудовогого розслідування вважає за необхідним арештувати - за протоколом огляду місця події від 30.04.2021 року не вилучалися.
З урахуванням зазначеного, є не зрозумілим, які дані органу досудового розслідування стали правовою підставою для висновку про те, що вказаний металобрухт не встановленої точною вагою має відношення до вказного кримінального провадження, є засобом вчинення кримінального правопорушення, а також здобуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім цього, в клопотанні не зазначено яке доказове значення має дане майно для досудового слідства, які саме обставини за його допомогою можна підтвердити чи спростувати.
Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
У положенні ст. 132 КПК України зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливостей його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на майно щодо яких ухвалюючи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно із ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Як зазначив суду слідчий, необхідність накладення арешту на вказане вилучене під час проведення огляду майно, є збереження речових доказів.
Проте, слідчим в клопотанні про накладення арешту, також в суді не доведено, за якими саме ознаками вказане майно віднесено до речових доказів у кримінальному провадженні. При тому, що постанова слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами в матеріалах клопотання відсутня.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
Крім того, враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, у встановленому порядку не визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, та в матеріалах клопотання відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом, то в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно третьої особи, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.
Даних щодо власника чи володільця майна також не вказано у клопотанні. Відсутнє підтвердження того, що у даному кримінальному провадженні комусь пред`явлено підозру, відстуня потерпіла особа. Крім того, не зазначено розмір шкоди.
Щодо встановленого розміру спричиної шкоди слідчий в судовому засіданні не зміг пояснити.
В рішенні ЄСПЛ по справі «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008 року Судом наголошується, що при вирішенні питання про арешт майна необхідно дотримуватися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Слідчий суддя констатує, що матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження того, що вилучене майно може бути знищено, втрачено або пошкоджено, або можуть настати інші наслідки які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 КПК України, суд не має права виконувати функції сторін кримінального провадження, закон забороняє суміщення функцій державного обвинувачення, захисту і судового розгляду в покладення їх на одного суб`єкта, тим більше самостійно витребувати у сторони обвинувачення будь-які документи на підтвердження доводів клопотання.
Під час розгляду клопотання слідчим не доведено наявність обставин, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, тобто ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Не доведено і те, що зазначене у клопотанні майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, а також здобуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Будь-яких ознак речових доказів чи предмету злочину вилучене майно під час проведення огляду місця події від 30.04.2021 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе 57, на відстані приблизно 70-80 метрів від в`їзних воріт на територію «ЗАлК» в кримінальному провадженні за ознаками вчинення злочину за ч. 2 ст. 185 КК України - не містить.
Разом з тим, зі змісту доводів захисника адвоката ОСОБА_4 , наданих ним копій документів, вбачається, що вилучений металобрухт був набутий законним шляхом і не може бути визнаний речовим доказам у кримінальному провадженні, як і вантажний автомобіль, н/причеп, свідоцтва про реєстрацію, оригінал товарно-транспортної накладної та ключі від запалення від вантажного автомобілю.
Встановлено, що клопотання слідчого, складається із скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення статті КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження з посиланнями на докази.
Оскільки стороною обвинувачення під час формування даного клопотання не враховано всі обставини провадження, що може призвести до неправильного застосування кримінального процесуального закону України, то слідчий суддя вважає, що доводи органу досудового розслідування щодо необхідності накладення арешту, є безпідставними.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення під час розгляду клопотання не довела наявності передбачених законом підстав, необхідних для застосування арешту майна.
Отже, вилучення майна, яке зазначене в клопотанні слідчого не реалізує мету кримінального процесуального інституту арешту майна.
Окрім цього, не визначено процесуальний статус особи, на майно якої слідчий просить накласти арешт, оскільки від такого статусу буде залежати особа, яка має право на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Тобто, із клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить третій особі, може звернутися до суду прокурор.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Враховуючи вище наведене, правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні.
Щодо доводів представника власника (володілця) тимчасово вилученого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП ТРІОМЕТ» адвокат ОСОБА_4 , зазначених у судовому засіданні, слідчий суддя зауважує, що на даній стадії кримінального провадження під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, не входить до повноважень слідчого судді та слідчий суддя не наділений компетенцією, перевіряти обставини вчинення кримінального правопорушення та причетність осіб до злочину, з`ясовувати та перевіряти обставини вчинення злочину, досліджувати докази на підтвердження чи спростування обставин вчинення злочину, перевіряти фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує та перевіряє коло питань, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України.
Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна, яке вилучене в ході проведення огляду місця події від 30.04.2021 року - залишити без задоволення.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 07.05.2021 року.
Повний текст ухвали складено 12.05.2021 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1