Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа 518/1006/19
Номер провадження: 1-кп/511/15/21

04 червня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000019 від 28.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кодима, Кодимського району, Одеської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, утриманців не має, офіційно не працюючого, на час інкримінованого кримінального правопорушення відбував покарання в Державній установі «Ширяївський виправний центр (№111)» з 23.06.2018 року по 20.03.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 07.06.1993 року Ілічівським районним судом м.Одеси за ст.229-6 ч.1 КК України (1960 року) до позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням ст.46-1 КК України (1960 року) з відстрочкою відбування покарання на строк 3 роки;
- 25.08.1994 року Кодимським районним судом Одеської області за ст.140 ч.2 КК України (1960 року) до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.43 КК України (1960 року) приєднано 2 роки позбавлення волі, невідбуте покарання за вироком Ілічівського районного суду м.Одеси від 07.06.1993 року, остаточно до відбування 4 роки позбавлення волі; звільнений 16.08.1997 року згідно постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15.08.1997 року за ст.7 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997 року;
- 16.06.2000 року Кодимським районним судом Одеської області за ст.140 ч.2 КК України (1960 року) до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців із застосуванням додаткової міри покарання у вигляді кошфіскації майна; звільнений 04.01.2002 року згідно постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 29.12.2001 року за ст.52 КК України (1960 року) умовно-достроково, невідбутий строк: 8 місяців 22 дні;
- 05.06.2002 року Кодимським районним судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України (2001 року) до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.71 КК України (2001 року) приєднано повністю невідбуте покарання за вироком Колимського районного суду Одеської області від 16.06.2000 року, остаточно до відбування 4 роки 8 місяців 22 дні; звільнений 09.12.2006 року по відбуттю строку покарання;
- 02.12.2008 року Малиновським районним судом м.Одеси за ст.309 ч.2 КК України (2001 р) до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України (2001 р) звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 21.12.2010 року Кодимським районним судом Одеської області за ст.309 ч.2 КК України (2001 р) за ст.309 ч.2 КК України (2001 р) до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.71 КК України (2001 р) приєднано 1 рік позбавлення волі невідбутий по вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 12.12.2008 року і остаточно до відбування призначено 4 роки позбавлення волі; звільнений 17.12.2014 року згідно постанови Ровенського районного суду Ровенської області від 07.02.2014 року за ст.81 КК України, умовно достроково, невідбутий строк 7 місяців 22 дні;
- 27.02 2015 року Кодимським районним судом Одеської області за ст.185 ч.1, ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.15 ч.1 ст.185 ч.3; ч.2 ст.307, ст. 309 ч.2, ст.70 КК України (2001 р) до позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна; на підставі статей 71 ч.1-5, 81 ч.4, 72 ч.1 п.1 «Б» КК України приєднано 1 місяць невідбутого строку покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 21.12.2010 року, остаточно до відбування визначено строк 6 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, у відповідності до ст.72 ч.5 КК України в строк відбування покарання зараховано попереднє ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення 2 дні позбавлення волі; перегляд вироку 07.06.2018 року Малиновським районним судом м.Одеси, постанова на підставі ст.82 КК України замінено невідбуту частину основного покарання 1 рік 10 місяців 29 днів на більш м`яке у виді обмеження волі: прибув 23.06.2018 року до Ширяєвського ВЦ Одеської області (№111), (початок строку 03.11.2014, кінець строку 20.04.2020) звільнений 20.03.2020 року по відбуттю строку покарання,
у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000019 від 28.01.2019 року складеному заступником начальника ВП начальником СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , затвердженому прокурором Роздільнянської місцневої прокуратури ОСОБА_7 ,ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він,, будучи неодноразово судимим, останній раз 27.02.2015 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на шість років один місяць з конфіскацією майна та 07.06.2018 року згідно ухвали Малиновського районного суду м.Одеси невідбуту частину покарання замінено більш м`яким тобто обмеженням волі. До ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» прибув 23.06.2018 року, де в цей день під особистий підпис ознайомлений з правами та обов`язками засудженого.

Згідно до ст.1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на Державну кримінально-виконавчу службу України покладаються завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до ч.3 ст.59 Кримінально-виконавчого кодексу України, особи, засуджені до обмеження волі зобов`язані: виконувати законні вимоги адміністрації виправного центру, які стосуються порядку відбування призначеного покарання; сумлінно працювати у місці визначеному адміністрацією виправного центру; постійно знаходитися в межах виправного центру під наглядом, залишати його межі лише за спеціальним дозволом адміністрації цього центру, проживати за особистим посвідченням, яке видається взамін паспорта; проживати, як правило, у спеціально призначеному гуртожитку; перебування засудженого у вільний від роботи час поза гуртожитком допускається з дозволу адміністрації виправного центру, яка з цього питання виносить вмотивовану постанову.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області за №79 о/с від 01.10.2015 капітана внутрішньої служби ОСОБА_13 призначено на посаду начальника відділу нагляду і безпеки Ширяївського виправного центру Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111).

26.01.2019 року ОСОБА_13 , заступив на добове чергування відповідальним від керівництва та цього ж дня, відповідно до ч.4 ст.59 КВК України засудженого ОСОБА_10 направлено на центральну садибу ДУ «ШВЦ (№111)» для проведення робіт, а саме де він повинен виконувати роботи згідно цивільно-правового договору, за яким він являється кочегаром. 26.01.2019 року в період часу з 21:00 год. по 22:00 год. ОСОБА_13 з метою перевірки засудженого ОСОБА_10 , із черговою зміною прибув до центральної садиби вказаної установи та під час перевірки порядку виконання засудженим ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків, в порушення вимог ч.4 ст.59 КВК України, останній самовільно залишив місце роботи, визначене адміністрацією виправного центру. Цього дня, біля 23:00 годин ОСОБА_13 після встановлення місцезнаходження засудженого ОСОБА_10 , на підставі ч.4 ст.59 КВК України викликано останнього до чергової частини установи, яка розташовується в адміністративній будівлі на території виправного центру для з`ясування обставин невиконання законних вимог адміністрації.

В подальшому перебуваючи в черговій частині виправного центру, ОСОБА_10 почав висловлюватись в адресу адміністрації установи брутальною лайкою та поводити неадекватно. За вказані порушення правил відбування покарання ОСОБА_13 на підставі ч.1 розділу ХХІ Наказу МЮУ №2823/5 від 28.08.2018 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», прийнято рішення про поміщення засудженого ОСОБА_10 до камери дисциплінарного ізолятора до прибуття начальника установи. 27.01.2019 року близько 00:00 годин, знаходячись у коридорі дисциплінарного ізолятора, засуджений ОСОБА_10 умисно з метою залякування почав висловлювати на адресу потерпілого ОСОБА_13 словесні погрози вбивством після звільнення його з місць відбування покарання, а саме що застрелить з картечі, достовірно усвідомлюючи, що вказані погрози він висловлює працівнику правоохоронного органу, які ОСОБА_13 сприйняв як дійсні. Після поміщення засудженого ОСОБА_10 до камери дисциплінарного ізолятора №4, останній, виражаючись брутальною лайкою, почав розбивати майно, яке знаходилось в даній камері, а саме рукомийну раковину, туалет, продовжуючи виражати словесні погрози вбивством в адресу ОСОБА_13 ..

В подальшому, 27.01.2019 року приблизно в 00:20 годин, засуджений ОСОБА_10 , перебуваючи в камері №4 дисциплінарного ізолятора виражаючись в присутності працівників виправного центру нецензурною лайкою, перебуваючи у агресивному стані, почав також умисно з метою залякування погрожувати вбивством виконуючому обов`язки начальника Державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» ОСОБА_12 , а саме що впіймає його та застрелить, достовірно усвідомлюючи, що вказані погрози він висловлює працівнику правоохоронного органу, який призначений на посаду та виконує свої службові обов`язки згідно Наказу Міністерства юстиції України №1829 від 18.05.2017 року. Отримані погрози вбивством ОСОБА_12 сприйняв як реальні.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_10 вину в інкримінованому злочині не визнав і в судовому засіданні пояснив, що він висловлював погрози начальству ШВЦ в емоційному стані через те, що його безпідставно закривали в ДІЗО. Всі події відбувались у вихідний день, в суботу вночі після 23.00 годин, він у цей час повинен був відпочивати та мав право на безперервний сон з 22.00 години до 06.00 години ранку. Він ніколи не працював кочегаром, а був різноробочим, за що і отримував заробітну плату. У період з 21.00 по 22.00 годину він не повинен був перебувати на робочому місці, бо робочий день у засуджених закінчується о 16.00 годині. ОСОБА_15 виконував незаконну вказівку начальника ОСОБА_16 , якого самого на той час в установі не було і він особисто не чув жодних погроз на його адресу. У ніч з 26.01. на 27.01.2019 року його безпідставно, без відповідної постанови, поміщували в ДІЗО за нібито порушення режиму, якого він не вчиняв. Камера №4 ДІЗО не відповідала санітарним нормам, його роздягли до гола та знімали його обшук без його згоди. Жодних заборонених предметів у нього не виявили. На відео з камери інспектора вибрані лише ті факти, які вигідні керівництву установи. Він наголошує на тому, що з дня його прибуття до ШВЦ №111 адміністрація ставилася до нього упереджено, а особливо начальник ОСОБА_16 , який хотів всіма шляхами його позбутися через те, що він писав скарги на неналежні умови утримання, на невиплату заробітної плати, не надання медичної допомоги, на незаконну торгівлю наркотиками та медичними препаратами для обезболювання з боку керівництва ШВЦ №111 та на інші порушення режиму утримання. Скарги часто не відправлялися, але по тим, що доходили до адресатів, приїздили комісії, уповноважений по правам людини, прокурори, зроблені відповідні висновки та ШВЦ №111 на даний час закрили і установа більше не функціонує, а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 залишились без роботи. Він вважає, що вказане кримінальне провадження є помстою йому з боку ОСОБА_16 та прокурора Порошенка, який курував установу та якому він заявляв відвід на досудовому слідстві, який було задоволено, але попри це прокурор ОСОБА_17 затвердив обвинувальний акт відносно нього і направив справу до суду. Крім того, при поміщенні його до ДІЗО, йому, як особі, яка схильна до суїциду, не було викликано медпрацівника та оперативника, як передбачено правилами. Його роздягли до гола в двадцятиградусний мороз і помістили в камеру, яка не відповідала умовам тримання, а його реакція була адекватною тій несправедливості, що з ним вчинили за вказівкою ОСОБА_16 . У нього особисто не було предметів, якими можна когось вбити, працівники ШВЦ порушували його права і він, можливо погрожував їм вбивством, але це була не реальна погроза, а емоції. Просив врахувати, що немає жодних доказів його вини в інкримінованому злочині, та виправдати його.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
За правилами ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
За приписами частин 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно зі ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Як зазначено у ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно зі ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 86 КПК визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
А згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.
Так на обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні та містяться у показаннях потерпілих, свідків, письмових та речових доказах, процесуальних документах, носіях інформації, які відкриті стороні захисту.
З огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_10 , який не визнав свою вину у вчиненні злочину, судом дослідженні у повному обсязі всі докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, допитані потерпілі, свідки, заявлені стороною обвинувачення.
Потерпілий ОСОБА_12 , виконуючий обов`язки начальника Державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)», у судовому засіданні 11.02.2020 року суду пояснив, що він знає ОСОБА_10 з моменту його прибуття до місця відбування покарання. Спочатку засуджений зарекомендував себе з позитивного боку, але згодом почав порушувати режим утримання, не виконувати законні вимоги керівництва установи та інспекторів,писав численні скарги на неналежні умови його утримання, які не підтверджувалися.. Наприкінці січня 2019 року засуджений був поміщений на 24 години у ДІЗО, при цьому останній погрожував вбивством ОСОБА_13 та йому, але особисто він при погрозах присутній не був. В коридорах та в ДІЗО є відеореєстратор, дії ОСОБА_10 зафіксовані на вказаному приладі, а саме як останній виражає недовольство Розумяку та погрожує вбивством. В камері №4 ДІЗО засуджений пошкодив умивальник. Конкретних фактів він не має, але вважає, що на той момент засуджений не хотів відбувати покарання. Для нього погроза ОСОБА_18 вбивством була реальна. Він міг реалізувати таку погрозу у майбутньому, застрелити їх обох з ОСОБА_15 , бо мав змогу здобути зброю, коли виходив за межі виправного центру. При поміщенні ОСОБА_10 до ДІЗО ніяких заборонених предметів при його обшуці виявлено не було.

Після допиту потерпілий ОСОБА_12 надав суду заяву від 11.02.2020 року, де просив наступні судові засідання розглядати без його участі, обрати ОСОБА_10 міру покарання на розсуд суду (т.1,а.с.109).

Потерпілий ОСОБА_13 , начальник відділу нагляду і безпеки Ширяївського виправного центру Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111), у судовому засіданні 10.03.2020 року суду пояснив, що він не має неприязних відносин з ОСОБА_10 26.01.2019 року він заступив на чергування, разом з начальником пішли перевіряти службу чергових. Прибувши на пост №1 їм повідомили інформацію, що засуджений ОСОБА_18 не перебуває на своєму робочому місці. Вони пішли перевірити вказу інформацію на робоче місце ОСОБА_18 та виявили, що він на місці, але перебуває у збудженому стані. ОСОБА_18 погрожував, поводив себе агресивно. Він постійно неправильно реагував на зауваження відносно нього та вважав, що адміністрація його провокує. Коли помістили ОСОБА_18 у камеру ДІЗО, він почав там все крушити та погрожував йому вбивством. Таку погрозу він сприйняв як реальну. Ковалішин міг здійснити свій намір після звільнення з установи відбування покарань, але коли знаходився під наглядом у виправному центрі, то не міг нічого зробити, тобто втілити погрозу у життя. Він вважав, що ця погроза на майбутнє. В той день з 26.01.2019 на 27.01.2019 року ОСОБА_18 не міг реалізувати свою прогрозу та вбити його. ОСОБА_18 виходив за межі ШВЦ і міг пронести зброю на територію установи, але за період відбування покарання у нього ніколи зброя не вилучалась.

Після допиту потерпілий надав суду заяву від 10.03.2020 року, де просив наступні судові засідання проводити без його участі, обрати ОСОБА_10 міру покарання на розсуд суду (т.1,а.с.122).

Аналізуючи показання потерпілих суд приходить до висновку, що вони не в повній мірі відповідають дійсності, є надуманими, їх покази не підтверджують обвинувачення висунуте ОСОБА_10 , а саме факт погрози вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконаннм цим працівником службових обов`язків. Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_12 при поміщенні ОСОБА_10 до ДІЗО присутній не був, отже жодних погроз від засудженого на свою адресу чути не міг, а про погрозу вбивством, нібито висловлену на його адресу ОСОБА_10 , дізнався наступного дня від працівників ШВЦ №111, які чергували у той день, що він підтвердив у судовому засіданні. За таких обставин суд приходить до висновку, що погроза вбивством особисто ОСОБА_12 , як працівнику правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, з боку ОСОБА_10 висловлена не була, адже під погрозою вбивством, кваліфікованого за ч.1 ст.345 КК України, треба розуміти виражений зовні та доведений до потерпілого намір позбавити життя працівника правоохоронного органу. З відеозапису поміщення ОСОБА_10 до ДІЗО не вбачається, що він погрожував вбивством ОСОБА_13 . На думку суду, потерпілі, як керівний склад установи ШВЦ №111, на дії яких обвинувачений ОСОБА_10 подавав численні скарги, є упередженими та їх покази суд оцінює критично.
Судом допитані свідки обвинувачення. Так, свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він працював в установі виконання покарань ШВЦ №111, де засуджений ОСОБА_10 відбував покарання. Подій, які відбувались у період 26.01.2019 по 28.01.2019 року в установі за участю ОСОБА_10 він не пам`ятає зовсім. 26.01.2019 року він на зміні не був. Заступив на чергування 27.01.2019 року о 08:00 годині, на той час ОСОБА_10 вже помістили в ДІЗО за самовільне залишення робочого місця. Погроз вбивством від ОСОБА_10 на адресу ОСОБА_13 та ОСОБА_12 він особисто не чув. При поміщенні ОСОБА_10 до камери №4 ДІЗО він не був присутнім та не бачив, як той пошкодив майно, що знаходилось у вказаній камері.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що він працював черговим помічником начальника установи та з 26.01. на 27.01.2019 року був на зміні. 26.01.2019 року у вечірній час було встановлено, що засуджений ОСОБА_10 самовільно залишив робоче місце, за що був поміщений до камери №4 ДІЗО. При поміщенні до ДІЗО ОСОБА_10 обшукали і жодних заборонених предметів у нього виявлено не було. ОСОБА_10 емоційно реагував на його поміщення до ДІЗО, але він не пам`ятає погрози у боку засудженого на адресу будь-кого, у тому числі і адміністрації установи і, перебуваючи в ДІЗО, засуджений не міг реалізувати ніяку погрозу. ОСОБА_10 допускав порушення режиму тримання і раніше, писав скарги на дії адміністрації до різних інстанцій, по цим скаргам до установи приїздили перевірки.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що він працював заступником чергового помічника начальника установи начальником чергової зміни. ОСОБА_10 відбував покарання в установі, жодних неприязних стосунків з ним не було. В ніч з 26.01.2019 року на 27.01.2019 року він був на зміні та за вказівкою керівництва установи доставляв ОСОБА_10 до ДІЗО за самовільне залишення робочого місця. Перед поміщенням до ДІЗО ОСОБА_10 обшукали, ніяких заборонених предметів у нього не виявили. ОСОБА_10 він себе дуже емоційно, але погроз вбивством він від нього не чув. В камері №4 ОСОБА_10 відірвав зі стіни раковину умивальника, пошкодив інше майно, про що чергові працівники склали рапорти на ім`я начальника установи.
Жоден із свідків обвинувачення, допитаних судом, не підтвердили провину ОСОБА_10 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України, а навпаки всі свідки спростовують її.
У судовому засіданні не доптані свідки обвинувачення, колишні працівники ШВЦ-111, а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , у зв`язку із незабезпеченням їх явки до суду прокурором.
Згідно ч.3 ст.23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Суд за клопотанням прокурора та відсутністю заперечень з боку сторони захисту застосував до вказаних свідків обвинувачення привід. Контроль за виконанням ухвали суду від 15.02.2021 року (т.2,а.с.150-151) про привід свідків покладено на прокурора. Однак ухвала про привід свідків не була виконана, незважаючи на сприяння прокурору у виконанні ухвали суду керівництвом ГУНП України в Одеській області, про що свідчать рапорти та пояснення, долучені до кримінального провадження (т.2, а.с.183-192, 200-203).
На підтвердження вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину стороною обвинувачення надані наступні докази, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні:
- витяг з ЄРДР кримінального провадження 0000019, дата реєстрації 28.01.2019 року 18:30:46, за заявою ОСОБА_13 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.345 КК України, де зазначено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення:28.01.2019 року до чергової частини Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області надійшла письмова заява від ОСОБА_13 , начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» про те, що 27.01.2019 року близько 00:20 годин засуджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в дисциплінарному ізоляторі ШВЦ №111 за самовільне залишення робочого місця, почав виражатись в адресу чергової добової зміни ШВЦ №111 нецензурною лайкою та висловив погрози вбивством начальнику відділу нагляду і безпеки ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» ОСОБА_13 , які останній сприйняв на свою адресу як реальні, а також ОСОБА_10 в камері №4 пошкодив майно, яке перебуває на балансі ШВЦ №111 (т.2,а.с.2);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 28.01.2019 року, де слідчий ОСОБА_2 повідомила заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області молодшого радника юстиції ОСОБА_26 про початок досудового розслідування у примінальному провадженні №0000019 за заявою ОСОБА_13 , начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)», про те, що 27.01.2019 року близько 00:20 годин засуджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в дисциплінарному ізоляторі ШВЦ №111 за самовільне залишення робочого місця, в камері №4 пошкодив майно, яке перебуває на балансі ШВЦ №111. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.214 КПК України внесено слідчим СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ст. лейтенантом поліції Чернецькою до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2019 року за №0000019 . Попередня правова кваліфікація ч.1 ст.194 КК України (т.2,а.с.3);
- постанова про призначення групи прокурорів від 28.01.2019 року у складі прокурорів Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Старшим групи визначено прокурора ОСОБА_7 , якому доручено здійснювати керівництво діями інших прокурорів, постанова підписана заступником керівника Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_26 (т.2,а.с.4);
- постанова про призначення групи слідчих від 30.01.2019 року, згідно якої призначена група слідчих у кримінальному провадженні №0000019 від 28.01.2019, старшим групи призначена слідчий ОСОБА_2 (т.2, а.с.5-6);
- доручення про проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні від 28.01.2019 року слідчому ОСОБА_2 (т..2, а.с.7);
- протокол огляду місця події від 28.01.2019 року, згідно якого слідчим ОСОБА_27 у присутності понятих у період часу з 11:00 до 12:00 годин 28.01.2019 року (тобто до внесення відомостей в ЄРДР) за участю ОСОБА_13 оглянуто підвальне приміщення адміністративної будівлі ДУ «Ширяївський виправний центр (№111), в якому знаходиться дисциплінарний ізолятор, в якому по обидва боки розташовані камери для утримання засуджених у кількості 6 штук і кімната молодшого інспектора (на даний час не працює). Біля камери з цифрою «4», розташованої зліва по коридору, двері якої на момент проведення огляду місця події перебувають у положенні «відчинено», з лівої сторони на підлозі знаходяться металева труба від туалету, раковина (умивальник) з пошкодженнями, металева перегородка зеленого кольору, яка відділяє туалет в камері від умивлаьника, а також пошкоджені дерев`яні полиці коричневого кольору, металева труба з частиною пошкодженого металевого баку для води від туалету, пошкоджена вогнем частина дошки з підлоги коричневого кольору. При вході в камеру №4 зліва знаходиться на підлозі бетонна обмостка над якою знаходиться частина металевої труби, з якої тече вода. На бетонній обмостці та поруч з нею знаходяться уламки (керамічні) від надземного туалету. Поруч з даною обмосткою справа на стіні виявлено слід від предмету квадратної форми по пиловому залишку. Далі по ходу проведення огляду місця події розташоване дерев`яне ліжко, прикручене до стіни на металеві ціпки. По середині камери паралельно вхідним металевим дверям знаходиться металевий стіл та дві металеві лавки зеленого (коричневого) кольору. Справа від даного столу розташовані 2 дерев`яних спеціальних ліжка для засуджених, які прикручені до стіни на металвеві ціпки. Між столом та ліжками, розташованими справа, у підлозі відсутня одна дерев`яна дошка коричневого кольору зі слідами горіння.(т.2,а.с.8-17 з фото таблицею);
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), за змістом якого слідчим ОСОБА_27 28.01.2019 року о 12:00 годині прийнято заяву від ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення. ОСОБА_13 попереджений про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України, йому роз`яснені процесуальні права заявника, передбачені ст.60 КПК України, про що свідчить його особистий підпис. Зміст заяви: 27.01.2019 року о 00:20 годині засуджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з 23.06.2018 року відбуває покарання в ДУ «Ширяївський виправний центр (№111) в с.Армашівка Ширяївського району Одеської області, вул. Л.Українки,27, перебуваючи в дисциплінарному ізоляторі вказаної установи за залишення робочого місця погрожував фізичною розправою ОСОБА_13 та пошкодив майно камери ДІЗО. Очевидці вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 (т.2, а.с.18);
- копія паспорту ОСОБА_10 , вимога про його судимості станом на 31.01.2019 року (т.2,а.с.19-22);
- супровідний лист (копія) в.о начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції в порядку ст.82 КК України про направлення засудженого ОСОБА_10 , 1969 р.н., із державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» до державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» для подальшого відбування покарання, направлення здійснювати відповідно рішення суду в порядку ст.57 Кримінально-виконавчого кодексу України (т.2.а.с.23);
- копія розписки ОСОБА_10 від 23.06.2019 року про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарань засудженими до позбавлення волі, з особистим підписом засудженого (т.2.а.с.24-25);
- Довідка по особовій справі засудженого ОСОБА_10 (т.2.а.с.26);
- Характеристика на засудженого ОСОБА_10 , затверджена 28.01.2019 року, в.о. начальника ДУ «ШВЦ (№111)» ОСОБА_12 , де зокрема зазаначено, що засуджений прибув до вказаної установи 23.06.2018 року та з 26.11.2018 року працевлаштований різноробочим на центральній садибі, заохочень не має, 6 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, по відношенню до представників адміністрації установи не завжди тактовний, конфліктів в колективі засуджених не створює, за характером імпульсивний, не врівноважений, підтримує зв`язок з ріднею шляхом телефонних розмов (т.2.а.с.27-28);
- Довідка про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_10 , де в графі «стягнення» під №11 зазначено 10 діб ДІЗО, був відсутній на робочому місці, дата накладення 28.01.2019 року, в.о.начальника ШВЦ 111(т.2,а.с.29);
- копія рапорту від 11.12.2014 року про проведення психологом ВСВ та ПР ОСІ профілактичної бесіди із ув`язненим ОСОБА_10 , який під час етапування, перебуваючи в ІТТ Кодимського РВ пошкодив обладнання ІТТ та закликав інших ув`язнених до бунту та вчиненя непокори, чим порушив режим тримання, в ході профілактичної бесіди ув`язненому роз`яснено правила поведінки, режимного утримання в ОСІ та під час виїзду до інших державних установ (т.2,а.с.30);
- копія рапорту №25 від 24.08.2018 року інспектора ШВЦ-111 про те, що засуджений ОСОБА_10 24.08.2018 року о 23:30 годині не виконав команду «відбій», на зроблене йому зауваження він в сторону адміністрації установи виражався брудною лайкою (т.2,а.с.31);
- копія рапорту №29 від 01.09.2018 року інспектора ОСОБА_21 про те, що 01.09.2018 року засуджений ОСОБА_10 не виконав команду «відбій» і знаходився у кімнаті №32, на зроблене зауваження сперечався з черговою зміною (т.2,а.с.32);
- копія рапорту №31 від 02.09.2018 року інспектора ОСОБА_29 про те, що засуджений ОСОБА_10 02.09.2018 року близько 07:10 годин під час проведення ранкової перевірки вів себе нетактовно, сперечався з адміністрацією, виражався брудною лайкою, проводив пропаганду серед засуджених на невиконання законних вимог адміністрації установи та порушення режиму утримання (т.2,а.с.33);
- копія рапорту №35 від 04.09.2018 року інспектора ШВЦ-111 про те, що засуджений ОСОБА_10 , перебуваючи в ДІЗО в камері №6 знищив документацію камери, а саме: обов`язки та права засуджених,шляхом їх розірвання та подряпав стіни камери (т2.,а.с.34);
- копія рапорта №37 від 06.09.2018 року інспектора ШВЦ про те, що засуджений ОСОБА_10 06.09.2018 року приблизно о 09:15 годині, перебуваючи в ДІЗО в камері №6 скоїв акт членоушкодження, а саме: наніс собі незначні порізи передпліччя лівої руки, відбивши шматок кахельної плитки від стіни біля умивальника (т.2.а.с.35);
- копія рапорту від 06.09.2018 року інспектора ШВЦ про те, що 06.09.2018 року біля 11:00 годин засуджений ОСОБА_10 , перебуваючий у камері ДІЗО, вивезений до Ширяївської ЦРБ для надання кваліфікованої медичної допомоги, а саме: накладання швів на ліе передпліччя хірургом, після чого був доставлений в ДІЗО (т.2,а.с.36);
- копія рапорту №38 від 10.09.2018 року інспектора ШВЦ про те, що 10.09.2018 року о 16:40 годин засуджений ОСОБА_10 , перебуваючи в камері №5 ДІЗО поводив себе неадекватно, виламав умивальник, виламав каналізаційне коліно, вирвав водяний кран разом з захисною пластиною від умивальника, виламав металеву перегородку між туалетом і умивальником (т.2.а.с.37);
- копія рапорту №36 від 05.09.2018 року інспектора ШВЦ про те, що засуджений ОСОБА_10 , перебуваючи в камері №6 ДІЗО пошкодив умивальник та водопровідну трубу, яка веде до нього (т.2.а.с.38);
- копія пояснення ОСОБА_10 по факту знищення ним документації в камері, де він вказав, що камера №6 не відповідає санітарним нормам і режиму утримання, не відремонтована, нелюдські умови тримання, документація використана ним на нужди (в туалет) (т.2,а.с.39);
- копія рапорту №61 від 29.11.2018 року інспектора ШВЦ про те, що 29.11.2018 року о 21:30 годин під час перевірки засуджених на робочих місцях засуджений ОСОБА_10 , який працює охоронцем в центральній садибі був відсутній на робочому місці (т.2.а.с.40);
- копія постанови про накладення стягнення від 13.09.2018 року на засудженого ОСОБА_10 у вигляді суворої догани за те, що він скоїв собі членоушкодження 06.09.2018 року о 09:15 годині, перебуваючи в ДІЗО. ОСОБА_10 від підпису відмовився (т.2,а.с.41);
- копія постанови №17 від 04.09.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого ОСОБА_10 у вигляді 10 діб ДІЗО без виведення на роботу за спробу підбурювання засуджених на невиконання законних вимог адміністрації установи. ОСОБА_10 від підпису відмовився (т.2,а.с.42);
- постанова про накладення стягнення від 04.09.2018 року на засудженого ОСОБА_10 у вигляді суворої догани, за те, що останній 01.09.2018 року о 23:00 годині не знаходився на спальному місці, на зроблене зауваження сперечався з черговою зміною. ОСОБА_10 від підпису відмовився (т.2, а.с.43);
- постанова про накладення стягнення від 13.09.2018 року на засудженого ОСОБА_10 у вигляді догани, за те, що він 05.09.2018 року в камері №6 ДІЗО пошкодив умивальник та водопровідну трубу, яка вдеде до нього. ОСОБА_10 від підпису відмовився (т.2.а.с.44);
- постанова про накладення стягнення від 13.09.2018 року на засудженого ОСОБА_10 у вигляді догани, за те, що він 04.09.2018 року, перебуваючи в ДІЗО в камері №6 знищив документацію камери, а саме:обов`язки та права засуджених, шляхом їх розірвання та подряпав стіни камери. ОСОБА_10 від підпису відмовився (т.2,а.с.45);
- постанова про накладення стягнення від 04.12.2018 року на засудженого ОСОБА_10 за те, що він 29.11.2018 року о 21:30 годині був відсутній на робочому місці (працює охоронцем на центральній садибі). Розгялнувши письмове пояснення засудженого ОСОБА_10 в.о.начальника установи обмежився бесідою. ОСОБА_10 підписав постанову без зауважень та вказав, що претензій у нього немає (т.2,а.с.46);
- постанова №4 від 28.01.2019 року про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор установи виконання покарань, в якій зазначено, що засуджений ОСОБА_10 після звільнення його з ДІЗО 28.01.2019 року о 05:10 годині висловлювався брудною лайкою в адресу співробітників установи та висловлював наміри здійснити втечу. Керуючись п.5 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, засудженого ОСОБА_10 тимчасово помістити в ДІЗО до прибуття начальника установи виконання покарань. Рішення прийняв ЧПНУ ОСОБА_22 . Засуджений ОСОБА_10 прийнятий в ДІЗО, карцер о 05 годині 30 хвилин 28.01.2019 року. Під час обшуку заборонених речей не виявлено та не вилучено. Засуджений ОСОБА_10 переведений в ДІЗО о 16 годині 15 хвилин 28.01.2019 року. Засуджений ОСОБА_10 прийнятий в ДІЗО, карцер о 16:15 годині 28.01.2019 року. В строк відбування дисциплінарного покарання зарахувати строк за постановою від 27.01.2019 року та за постановою від 28.01.2019 року. Під час обшуку засудженого ОСОБА_10 нічого не виявлено і не вилучено. Засуджений ОСОБА_10 звільнений о 05:00 годині 06.02.2019 року. Вилучені під час обшуку речі та предмети отримав ОСОБА_10 , що засвідчено його підписом (т.2.а.с.47-48);
- рапорт від 28.01.2019 року молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки установи ОСОБА_25 про те, що засуджений ОСОБА_10 , перебуваючи в ДІЗО 28.01.2019 року близько 05:10 годин ранку вирвав із стіни умивальник, відірвав парус з туалету, виламав зі стіни трубу подачі холодної води до умивальника, розхитав та вирвав з підлоги каналізаційне коліно від умивальника. Після звільнення з ДІЗО у присутності співробітників чергової зміни ЧПНУ капітана внутрішньої служби ОСОБА_22 та старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_19 повідомив про те, що одразу після виходу з ДІЗО збирається самовільно залишити місце відбування покарання на направитись до міста Києва із скаргою на дії адміністрації установи. В рапорті інспектор просить в.о начальника установи вжити заходів до вищевказаного засудженого щодо недопущення ним противправних дій у подальшому (т.2, а.с.49);

- рапорт заступника чергового помічника начальника установи, відділу нагляду і безпеки ДУ «ШВЦ (№111)» ОСОБА_19 від 28.01.2019 року, аналогічного змісту, а саме: про пошкодження майна ДІЗО та про те, що засуджений ОСОБА_10 одразу після виходу з ДІЗО збирається самовільно залишити місце відбування покарання на направитись до міста Києва із скаргою на дії адміністрації установи. В рапорті інспектор просить в.о начальника установи вжити заходів до вищевказаного засудженого щодо недопущення ним противправних дій у подальшому (т.2,а.с.50);

- рапорт №9 від 28.01.2019 року чергового помічника начальника деражвної установи «ШВЦ (№111)» ОСОБА_22 аналогічного змісту, а саме: про пошкодження майна камери ДІЗО,а також про те, що засуджений ОСОБА_10 виражався нецензурною лайкою на адресу співробітників чергової зміни, погрожував фізичною розправою, повідомив, що одразу після виходу з ДІЗО збирається самовільно залишити місце відбування покарання на направитись до міста Києва із скаргою на дії адміністрації установи. (т.2,а.с.51);

- акт від 28.01.2019 року складений та підписаний працівниками установи ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 про те, що засуджений ОСОБА_10 відмовився від дачі письмового пояснення по факту нецензурної лайки в адресу співробітників установи та щодо погрози скоїти самовільне залишення меж виправного центру (т.2, а.с.52);

- постанова №3 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 06.02.2019 року, згідно якої засудженого ОСОБА_10 поміщено на 10 діб в ДІЗО, карцер без виведення на роботу за те, що він після звільнення з ДІЗО (о 05:00 годині 06.02.2019 року) виражався брутальною лайкою на адресу адміністрації, висловлював намір здійснити самовільне залишення меж установи. Поставнова в.о. начальника установи ОСОБА_12 оголошена під підпис засудженому 06.02.2019 року. ОСОБА_10 поміщений в ДІЗО о 08:00 годині 06.02.2019 року. При обшуку засудженого ОСОБА_10 нічого не виявлено та не вилучено. 12.02.2019 року заробітна плата 1500 грн. Засуджений ОСОБА_10 звільнений о 08:00 годині 16.02.2019 року. Вилучені під час обшуку речі та предмети отримав ОСОБА_10 , що засвідчено його підписом (т.2.а.с.53,55);

- довідка від 06.02.2019 року видана фельдшером ФАП с.Армашівка про те, що ОСОБА_10 , 1969 р.н., на ФАП в с.Армашівка не звертався. Може утримуватися в ДІЗО (т.2.а.с.54);

- постанова про зміну попередньої кваліфікації кримінального провадження від 30.01.2019 року з ч.1 ст.194 КК України на ч.1 ст.345 КК України, вмотивована тим, що 28.01.2019 року до чергової частини Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області надійшла письмова заява від ОСОБА_13 , начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» про те, що 27.01.2019 року близько 00:20 годин засуджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в дисцивлінарному ізоляторі ШВЦ №111 за самовільне залишення робочого місця, в камері №4 пошкодив майно, яке перебуває на балансі ШВЦ №111. В ході вивчення матеріалів кримінального провадження №0000019 від 28.01.2019 року встановлено, що у звязку із самовільним залишенням свого робочого місця засудженим ОСОБА_10 , останньому було призначено дисциплінарне стягнення у вигляді 1 доби дисциплінарного ізолятора. При поміщенні його до ДІЗО, ОСОБА_10 почав виражатися в адресу чергової добової зміни ШВЦ №111 нецензурною лайкою та погрожувати вбивством начальнику відділу нагляду і безпеки ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» ОСОБА_13 та останній сприйняв погрози на свою адресу як реальні (т.2,а.с.56);

- витяг з ЄРДР кримінального провадження №0000019, дата реєстрації 28.01.2019 18:30:46 за ч.1 ст.194 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 28.01.2019 року до чергової частини Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області надійшла письмова заява від ОСОБА_13 , начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» про те, що 27.01.2019 року близько 00:20 годин засуджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в дисциплінарному ізоляторі ШВЦ №111 за самовільне залишення робочого місця в камері №4 пошкодив майно, яке перебуває на балансі ШВЦ №111 (т.2, а.с.57);

- довідка без дати від 2019 року про те, що на балансі державної установи «Ширяївський виправний центр (№111)» перебуває портативний відеореєстратор «Патруль 2» інвентарний №10149209, рік випуску 2017, який на даний час знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Довідка підписана в.о. начальника установи ОСОБА_12 (т.2, а.с.58);

- клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 01.02.2019 року, а саме: про надання слідчому ОСОБА_2 тимчасового доступу до портативної відеокамери «Патруль-2», інвентарний номер «10149209», яка перебуває у користуванні ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» та знаходиться за адресою Одеська область Ширяївський район, с.Армашівка, вул.Лесі Українки,27, а саме: можливість ознайомитись та отримати копії наступних відеозаписів: 1) Х 700000__0011 від 27.01.2019 року; 2) Х 700000__0012 від 27.01.2019 року; 3) Х 700000__0013 від 27.01.2019 року; зазначену інформацію надати на носії інформації в електронному вигляді, в якій обовязково зазначити: тип та час відеозапису. (т.2,а.с.59-61);

- ухвала від 08.02.2019 року слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області про надання тимчасового доступу до речей і документів, якою повністю задоволено клопотання слідчого, зазначене вище (т.2,а.с.62);

- копії вироків на зусудженого ОСОБА_10 за період з 07.06.1993 року по 27.02.2015 року та ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 07.06.2018 року про заміну покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_10 , згідно якої замінено невідбуту частину покарання 1 рік 10 місяців 29 днів більш м`яким обмеженням волі (т.2.а.с.64-85);

- протокол тимчасового доступу до документів від 15.02.2019 року, згідно якого слідчий ОСОБА_2 в період часу з 12:10 до 12:35 годин у приміщенні адміністративної будівлі ШВЦ (№111) в с.Армашівка, Ширяївського району, Одеської області, вул.Лесі Українки,27, без залучення понятих на підставі ухвали слідчого судді від 08.02.2019 року тимчасово вилучила: три відеофайли з портативної камери «Патруль-2», а саме: 1) Х 700000__0011 від 27.01.2019 року; 2) Х 700000_ _0012 від 27.01.2019 року; 3) Х 700000__0013 від 27.01.2019 року. Вказані відеозаписи поміщено на оптичний носій «DVD-R» Verbatim 4,7 gb «відео з реєстратора»; опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 15.02.2019 року: оптичний носій диск «DVD-R» 4,7 gb з написом «відео з реєстратора», на якому знаходяться 3 відеофайли з портативної камери «Патруль-2» (т.2, а.с.86-87);

- протокол огляду предмету від 15.02.2019 року, огляд почато о 15:00 годині, закінчено о 15:30 годині, згідно якого слідчим ОСОБА_30 в присутності понятих проведено огляд оптичного диску «DVD-R» 4,7 gb з написом «відео з реєстратора», на якому знаходяться три відеозаписи з портативної камери «Патруль-2», під час огляду застосовані технічні засоби: фотозйомка проводилась на цифрову фотокамеру «Кенон»; протокол прочитаний, записано в точній відповідності до проведених дій та отриманих результатів. Зауважень від учасників не надійшло. (т.2,а.с.88-90 з фото таблицею);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 15.02.2019 року, згідно якої слідчий ОСОБА_31 визнав речовим доказом та долучив до матеріалів даного кримінального провадження №0000019 оглянутий оптичний диск «DVD-R» 4,7 gb з написом «відео з реєстратора», на якому знаходяться три відеозаписи з портативної камери «Патруль-2» (т.2,а.с.91);

- оптичний диск «DVD-R» Verbatim 4,7 gb з написом «відео з реєстратора», на якому знаходяться три відеозаписи з портативної камери «Патруль-2» (т.2,а.с.92);

- копія Наказу Міністерства юстиції України від 27.06.2018 року №2204/5 «Про затвердження Положення про державну установу «Ширяївський виправний центр (№111)» (т.2,а.с.93;

- копія Положення про державну установу «Ширяївський виправний центр (№111)» (т.2,а.с.94-100);

- заява ОСОБА_13 від 20.02.2019 року про залучення його до провадження у якості потерпілого, оскільки йому внаслідок вчиненого кримінального правопорушення завдано моральну шкоду, яка виявилась у переживаннях через висловлені погрози з боку засудженого ОСОБА_10 (т.2,а.с.101);

- постанова від 20.02.2019 року про визнання потерпілим ОСОБА_13 (т.2,а.с.102);

- харктеристика на ОСОБА_13 , затверджена 13.02.2019 року в.о. начальника установи ОСОБА_12 , позитивна (т.2,а.с.103);

- копія посадової інструкції начальника відділу нагляду і безпеки, з посадовою інструкцією ознайомлений ОСОБА_13 29.12.2018, про що свідчить його особистий підпис (т.2,а.с.104-107);

- заява в.о.начальника Ширяївського виправного центру (№111) ОСОБА_12 від 20.02.2019 року про залучення його до провадження у якості потерпілого, оскільки йому внаслідок вчиненого кримінального правопорушення завдано моральну шкоду, яка виявилась у переживаннях через висловлені погрози з боку засудженого ОСОБА_10 (т.2,а.с.108);

- постанова від 20.02.2019 року про визнання потерпілим ОСОБА_12 (т.2,а.с.109);

- харктеристика на ОСОБА_12 , затверджена 19.02.2019 року в.о. начальника установи ОСОБА_12 ,тобто ним самим, позитивна (т.2,а.с.110);

- Наказ Міністерства юстиції України від 18.05.2017 року №1827/12 «Про виконання обов`язків ОСОБА_12 », яким призначено з 22 травня 2017 року виконуючим обов`язки начальника державної установи «Ширяївський виправний центр (№111) головного агронома агрономічної групи державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№111) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_12 (т.2.а.с.111);
- копія посадової інструкції чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки, з посадовою інструкцією ознайомлені ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 - 29.12.2018, про що свідчить їх особисті підписи (т.2,а.с.112-116);

- довідка Ширяївської ЦРЛ від 04.03.2019 року про те, що ОСОБА_10 на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за мед.допомогою не звертався (т.2,а.с.117);

- ухвала від 21.03.2019 року слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської облаті про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні злочину за ч.1 ст.345 КК України, якою клопотання слідчого задовлено частково, застосовано до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 30 днів і обчислювати з 21.03.2019 року по 19.04.2019 року. Ухвала суду припинила свою дію 20.04.2019 року (т.2.а.с.118).

Стороною захисту надано довідку №247 від 30.07.2020 року Кодимської ЦРЛ про те, що ОСОБА_10 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 1994 року Д-з: F 11.2 (т.2,а.с.119); пам`ятку щодо профілактики та попередження самогубств серед засуджених (т.2,а.с.175); супровідний лист від 27.06.2019 року Роздільнянського районного суду Одеської області про направлення на адресу обвинуваченого ОСОБА_10 копії ухвали суду від 21.06.2019 року про повернення обвинувального акту прокурору; (т.2,а.с.172); копія ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.06.2019 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000019 від 28.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема, суд зазначав, що формулювання обвинувачення ОСОБА_10 не містить даних про форму його вини, по епізоду вчинення злочину відносно ОСОБА_12 формулювання обвинувачення не містить часу вчинення злочину. Обвинувальний акт не містить викладення фактичних обставин справи, які прокурор вважає доведеними, які б вказували на те, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на час скоєння інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, були потерпілими від цього кримінального правопорушення, в розумінні положень диспозиції ст.345 КК України щодо визначення працівника правоохоронного органу. В обвинувальному акті відсутні посилання на те, чому потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з урахуванням посадових обов`язків, на які, зокрема, також відсутні посилання в обвинувальному акті, та на підставі яких нормативноправових актів відносяться до працівників правоохоронних органів і з виконанням яких їх службових обов`язків, пов`язаних з виконанням правоохоронних або правозастосовних функцій, пов`язаний вчинений відносно них злочин. Наказ ДПтС №2186/5 від 29.12.2014, яким, згідно обвинувального акту, користувався потерпілий ОСОБА_13 , виконуючи свої посадові обов`язки та приймаючи рішення про поміщення засудженого ОСОБА_10 до камери дисциплінарного ізолятора (ДІЗО) до прибуття начальника установи, втратив чинність 14.09.2018 року, тобто задовго до подій, викладених в обвинувальному акті (26.01.2019). Обвинувальний акт всупереч п.4 ч.2 ст. 291 КПК України містить відомості про прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , якому було заявлено відвід підозрюваним ОСОБА_10 і ухвалою слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 07.03.2019 заяву про відвід було задоволено. (т.2,а.с.173-174).

Ухвала від 07.03.2019 року слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області про відвід прокурора ОСОБА_7 , надана стороною захисту (т.1, а.к.п.111), з якої вбачається, що слідчим суддею задоволено заяву про відвід вказаного прокурора від участі у розгляді клопотання про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у даному кримінальногму провадженні на підставі п.3 ч.1 ст.77 КПК України, оскільки існують інші обставини, які викликають обгрунтовані сумніви в його неупередженості.
У судовому засіданні при розгляді обвинувального акту по суті обвинувачений ОСОБА_10 10.03.2020 року заявив відвід прокурору ОСОБА_7 з підстав його заінтересованості у розгляді справи, сумніву у неупередженості вказаного прокурора, бо він є прокурором по нагляду за відбуванням покарання в ШВЦ №111. Ухвалою суду від 10.03.2020 року заява обвинуваченого ОСОБА_10 про відвід прокурора ОСОБА_7 задоволена (т.1, а.к.п.119-120).
Як з`ясовано у судовому засіданні, обвинувальний акт повторно скерований до суду після усунення недоліків та всупереч п.4 ч.2 ст. 291 КПК України знову містить відомості про прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , якому було заявлено відвід підозрюваним ОСОБА_10 і ухвалою слідчого судді Ширяївського районного суду Одеської області від 07.03.2019 вказану заяву про відвід було задоволено.
Згідно ч.3 ст.37 КПК України, якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. Системний аналіз цієї норми дає підстави суду вважати, що прокурор ОСОБА_7 , після задоволення заяви про його відвід не міг здійснювати повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні і підлягав заміні.
Отже, прокурором ОСОБА_7 , всупереч вимогам ч.3,ст.37, ч.1 ст.291 КПК України, затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 .. Отже обвинувальний акт на переконання суду затверджено неповноважним прокурором.
Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.
Так, на думку суду протокол огляду місця події від 28.01.2019 року, є недопустимим доказом, у зв`язку з чим, суд не може посилатись на нього при ухваленні вироку, виходячи з наступного.
За ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування. За ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
З оглянутого у судовому засіданні протоколу огляду місця події, встановлено, що дана слідча дія була проведена 28.01.2019 року в період часу з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Як вбачається з витягу з ЄРДР кримінального провадження №0000019, відомості про заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 194 КК України, були внесені до ЄРДР 28.01.2019 року о 18:30:46, тобто огляд місця події, проводився до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що є не допустимим. Крім того, у розпорядженні суду відсутня інформацією, про те, чи звертався слідчий невідкладно після проведення огляду місця події з клопотанням до слідчого судді відповідно до вимог ст. 234 КПК України, та чи була винесена судом відповідна ухвала.
Крім того, до протоколу долучена фототаблиця, але відеозапис слідчої дії відсутній. Сам протокол не містить інформації про вчинення ОСОБА_10 злочину за ч.1 ст.345 КК України.
Суд констатує істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства при огляді місця події від 28.01.2019 року, оскільки огляд проводився до внесення відомостей в ЄРДР,а фіксація вказаної слідчої дії не проводилась, як то вимагає ст. 237 КПК України, отже сам протокол огляду від 28.01.2019 року та здобуті у результаті огляду докази, суд оцінює, як недопустимі докази в розумінні ч.1 ст.87 КПК України

Заява від ОСОБА_13 прийнята після закінчення огляду місця події, а саме о 12.00 годині 28.01.2019 року та із її змісту не вбачається, що засуджений ОСОБА_10 погрожував йому вбивством. Заяву про залучення його у якості потерпілого ОСОБА_13 подав лише 20.02.2019 року, після ухвалення слідчим постанови від 30.01.2019 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст.194 КК України на ч.1 ст.345 КК України. У вказаній постанові, описаній вище, слідчий не посилається на жодний доказ, яким обгрунтовується така перекваліфікація, а саме: з умисного знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах (ч.1 ст.194 КК України, яка відноситься до злочинів проти власності) на погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (ч.1 ст.345 КК України, що відноситься до злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднання громадян та злочини проти журналістів).
Про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.345 КК України за заявами потерпілих відомості в ЄРДР не вносились.
Сам потерпілий ОСОБА_12 заяву про вчинення відносно нього злочину не подавав, а лише подав заяву про залучення його у якості потерпілого від 20.02.2019 року.
Прокурором у судовому засіданні було долучено в якості доказу, протокол огляду відеозапису від 15.02.2019 року та оптичний диск «DVD-R» 4,7 gb з написом «відео з реєстратора», на якому знаходяться три відеозаписи з портативної камери «Патруль-2». Зазначений відеофайл був створений (відзнятий) за допомогою відеокамери «Патруль-2», яка належить ШВЦ №111. Відеозапис переглянутий судом та встановлено, що запис відбувався при обшуці засудженого ОСОБА_10 з роздяганням останнього в нічний час з 23.57 години 26.01.2019 року до 01.20 годин 27.01.2019 року. Запис вівся без його дозволу, що є порушенням ст. 1 розділу ХХІІІ «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» (далі Правила), де зазначено, що забороняється встановлювати відеокамери у приміщеннях (камерах), в яких проводяться медичні обстеження (огляди) засуджених, особистий обшук з роздяганням, жилих кімнатах тривалих побачень, а також у лазнях, роздягальнях, душових та туалетних кімнатах. Розділ XXIV Правил встановлює порядок проведення оглядів і обшуків та визначає, що для фіксації ходу проведення обшуку персонал установ виконання покарань може використовувати додаткові технічні засоби для проведення кіно-, фото-, відеозйомки. Під час особистого обшуку засудженого використання додаткових технічних засобів для проведення кіно-, фото-, відеозйомки можливе за його згодою. Обшук з роздяганням має проводитися швидко, відразу після його закінчення засудженому дозволяють одягтися. Такий обшук обов`язково проводиться в одноразових медичних рукавичках. Умови та методи проведення обшуків та оглядів не мають ображати честь і принижувати гідність засуджених та інших осіб, які підлягають обшуку або огляду. Недопустимими є зауваження з приводу фізичних вад, особливостей анатомічної будови, вживання непристойних виразів, брутальне або некоректне поводження із засудженими та іншими особами, які підлягають обшуку або огляду. Особистий обшук з роздяганням проводиться у спеціальному приміщенні, розташованому на КПП між житловою та виробничою зонами установи виконання покарань, або в окремих приміщеннях.
Як вбачається із відезапису, обшук з роздяганням засудженого ОСОБА_10 проводився з грубими порушеннями Правил, а сам відеозапис проводився без згоди останнього, тому інформація, що міститься на ньому є недопустимим доказом., у зв`язку з тим, що отримана у незаконний спосіб, тому, суд не може посилатись на вказаний доказ при ухваленні вироку.
Суд констатує істотне порушення вимог КПК Україні та Правил при відеозаписі обшуку з роздяганням обвинуваченого ОСОБА_10 без його згоди, оскільки вказана слідча (розшукова) дія проведена в не процесуальний спосіб, та здобуті у результаті цієї слідчої дії докази, суд оцінює, як недопустимі докази в розумінні ч.1 ст.87 КПК України.

Суд констатує, що працівники ШВЦ №111 грубо порушили статтю 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (заборона катування), в якій зазначено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Стаття 8 КВК України встановлює, що засуджені мають право на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню. Заходи впливу можуть застосовуватися до засуджених виключно на підставі закону.

Постанова про поміщення засудженого ОСОБА_10 до ДІЗО на 24 години датована 28.01.2019 року, тобто у потерпілого ОСОБА_13 були відсутні будь-які законні підстави поміщення засудженого до дисциплінарного ізолятора в ніч з 26.01 на 27.01.2019 року, а всі дії, що проводилися з ОСОБА_10 працівниками ШВЦ №111 при поміщенні до ДІЗО вчинені з порушенням Правил та КВК України.

Крім того, суд зазначає, що згідно Типового порядку дня засуджених, що відбувають покарання у вигляді обмеження волі, робочий час встановлюється з 07.30 до 16.00 годин, зняття з роботи з 16.00 до 16.30, отже тверження в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_10 мав перебувати на робочому місці з 21.00 до 22.00 годин є безпідставним. Суду не надано трудовий договір, згідно якого ОСОБА_10 виконував роботу кочегара. З 22.00 годин до 06.00 години ранку засуджений мав право на безперервний сон, отже будь-які слідчі (розшукові) дії у цей час з ним заборонені.

Всі інші письмові докази зазначені вище, надані стороною обвинувачення, а саме: рапорти, постанови про накладення стягнень, службові характеристики, посадові інструкції, службова документація ШВЦ №111 щодо відбування покарання ОСОБА_10 та інші службові документи установ виконання покарань, є неналежними та не доводять вину ОСОБА_10 у вчиненні ним злочину за ч.1 ст.345 КК України.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини 1 статті 91 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказувати: - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення злочину); - винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину; - вид і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір процесуальних витрат; - обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.
При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеними частиною другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають:«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом ...«4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи» (п.21 постанови Верховного Суду у справі №688/788/15-к від 4 липня 2018 року, ЄДРСР 75286445).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду справи, виключає будь - яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину (п. 22 постанови Верховного Суду).
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу (п. 23).
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій (п. 24).
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту істину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, по вони суперечать версії обвинувачення.
Наявність таких обставин, якими версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи (п. 25 постанови Верховного Суду).
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь - який обґрунтований сумнів у тій версії подій, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, з встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є така версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явлених обвинуваченням (п. 26 постанови Верховного Суду).
Європейський суд з прав людини неодноразово застосовував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева», - коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 р. зазначив, що основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.
Вирішуючи питання про допустимість доказів суд застосовує також практику ЄСПЛ, який у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд, застосовує концепцію "плодів отруєного дерева", тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому, прикладом чого є рішення ЄСПЛ у справах "Хан проти Сполученого Королівства", "Яременко проти України (№2)".
Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції.
У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року, "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року, "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005 року.
У справі "Барбера, Мєсєгуе і Джабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства" від 25 січня 1996 року).
Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці встановив порушення презумпції невинуватості у зв`язку з неврахуванням конкретних, суттєвих і важливих аргументів, наведених захистом, у вироку, на підставі якого засуджено особу (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року).
Відповідно до ч.1 статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами, внесеними протоколом № 11 нікого не може бути визнано винним у вчинені будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.
Частинами 1, 3 та 4 ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Водночас частиною 1 цієї ж статті встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином суд, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_10 у інкримінований період кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України.
Досліджені судом докази не підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України, не доведена як об`єктивна та і суб`єктивна сторона злочину, і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Всі сумніви суд тлумачить на користь обвинуваченого, тому він підлягає визнанню невинуватим з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані - недоведеність вини означає доведеність невинуватості.
На підставі викладеного та виходячи з положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.17 КПК України), за змістом яких обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України вчинене ОСОБА_10 , у зв`язку з чим він підлягає виправданню на підставі п. 2 ч.1 ст.373 КПК України.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_10 суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004).
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст.100 КПК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_10 судом не обирався.
Керуючись статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 345 КК України та виправдати у зв`язку з не доведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся
Запобіжний захід до ОСОБА_10 судом не обирався.
Речові докази, а саме:оптичний диск «DVD-R» 4,7 gb з написом «відео з реєстратора», на якому знаходяться три відеозаписи з портативної камери «Патруль-2» - після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Документи надані суду - залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження.
Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1