Провадження № 1-кп/127/612/19

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 20 у м. Вінниці кримінальне провадження № 0001284, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11.06.2019, по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, який має на утриманні 4 неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Рахів Закарпатської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, який має на утриманні чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2019 року близько 03.00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік від входу до приміщення безкоштовного громадського туалету, що розташований на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці по вул. Привокзальній, № 1, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_17 , на плечі у якого висіла шкіряна сумка та який зайшов до вказаного приміщення туалету.
В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник спільний умисел на незаконне заволодіння майном ОСОБА_17 , з метою чого вони вступили між собою у попередню змову та розподілили ролі. Реалізовуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, діючи із корисливими мотивом та метою, спрямованими на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зайшли за ОСОБА_17 до приміщення вказаного громадського туалету.
В подальшому ОСОБА_6 пройшов у глиб приміщення, розминувшись при цьому із ОСОБА_17 , а ОСОБА_7 залишився біля вхідних дверей, завадивши таким чином останньому вийти із приміщення туалету. Після цього ОСОБА_6 , раптово та несподівано для ОСОБА_18 , підійшов до нього з-заду та погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, зняв з його плеча шкіряну сумку, з якої витягнув належні потерпілому мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі Redmi 7 32Gb, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_3 , а також грошові кошти у розмірі 300,00 грн.
Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернули ОСОБА_17 вказану шкіряну сумку та привласнивши таким чином належні потерпілому грошові кошти в сумі 300,00 грн. і мобільний телефон, вартість якого згідно висновку експерта № 5152/19-21 від 24.07.2019 року становила 3629,70 грн., з місця вчинення ними злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, завдавши ОСОБА_17 матеріальної шкоди на загальну суму 3929,70 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні ним за попередньою змовою із ОСОБА_7 , поєднаного із погрозою застосування до потерпілого ОСОБА_18 фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкритого викрадення належного останньому майна, а саме телефону та грошових коштів в сумі 300,00 грн.
Зокрема ОСОБА_6 надав суду покази, згідно яких вони дійсно із ОСОБА_7 11.06.2019 року відпочивали вночі у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_10 », що знаходиться на площі Привокзальній у м. Вінниці, неподалік від приміщення залізничного вокзалу. На той час у приміщенні кафе перебував також і потерпілий ОСОБА_18 , який вживав горілку та пиво. Через деякий час вони всі разом пішли до приміщення громадського туалету, який розташований на платформі залізничного вокзалу. У цей час у них із ОСОБА_7 виник умисел на привласнення майна потерпілого, оскільки вони побачили на його плечі шкіряну сумку. Зайшовши у вказане приміщення туалету, ОСОБА_7 перегородив потерпілому вихід із приміщення, а він підійшов до ОСОБА_18 та висунув останньому вимогу віддати їм сумку, що останній і зробив. При цьому, в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 заперечив наявність у нього чи ОСОБА_7 , застосування або погрозу застосування ним чи ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого ножа або предмету, який потерпілий міг сприйняти як зброю, небезпечну для його життя та здоров`я. Також повідомив, що ні він, ні ОСОБА_7 навіть усно не висловлювали погроз життю чи здоров`ю потерпілого, вважаючи, що з урахуванням місця та часу події, присутності їх двох проти одного потерпілого, достатньо буде лише вимоги про передачу майна.
В подальшому вони забрали із сумки потерпілого мобільний телефон та готівкові кошти, повернули йому саму сумку та пішли додому, а потерпілий повернувся у кафе, звідки вони всі прийшли. Витратити привласненні кошти та майно вони не встигли, оскільки через кілька годин були затримані працівниками поліції. Таким чином, обвинувачений заперечив вчинення ним за попередньою змовою із ОСОБА_7 розбою, визнавши лише грабіж, вчинений за попередньою змовою та поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він щиро кається у вчиненому та просив врахувати, що вони з ОСОБА_7 повністю відшкодували потерпілому завдану ними матеріальну та моральну шкоду, він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на його утриманні перебувають четверо його малолітніх дітей. Також зазначив, що на його думку, терміну у понад два роки, протягом якого вони із ОСОБА_7 перебували під вартою у виді запобіжного заходу на час досудового розслідування та судового розгляду, для них достатньо аби усвідомити наслідки своїх дій та зробити відповідні висновки про неприпустимість в подальшому вчиняти злочини.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні ним за попередньою змовою із ОСОБА_6 грабежу, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та надав суду наступні показання.
11.06.2019 року вони із ОСОБА_6 вночі відпочивали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_10 », яке розташоване неподалік залізничного вокзалу у м. Вінниці. В даному кафе за сусіднім столиком також відпочивав потерпілий ОСОБА_18 , який вживав алкогольні напої. Протягом деякого часу вони спілкувались із ОСОБА_18 , а потім всі разом пішли до громадського туалету на платформі залізничного вокзалу, де у них із ОСОБА_6 виник спільний умисел на заволодіння майном потерпілого. З цією метою вони зайшли в приміщення туалету за ОСОБА_18 , де він перекрив вихід із туалету, а ОСОБА_6 висунув потерпілому вимогу віддати їм свою сумку, яка висіла у нього на плечі.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив застосування ними ножа чи схожого предмету з метою залякування потерпілого для подальшого заволодіння його майном, пояснивши, що вимогу передати їм своє майно та погрози на адресу ОСОБА_18 вони висловлювали лише усно. Коли потерпілий ОСОБА_18 передав їм свою сумку, вони взяли з неї мобільний телефон та грошові кошти, повернули йому сумку та пішли додому, а потерпілий повернувся до кафе. Розпорядитись майном потерпілого вони не встигли, оскільки вранці були затримані працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні ним за попередньою змовою із ОСОБА_6 грабежу, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_18 , в результаті якого вони заволоділи належними останньому мобільним телефоном та грошовими коштами у розмірі 300,00 грн., заперечивши в межах висунутого йому обвинувачення вчинення ним за попередньою змовою розбою за вищенаведених обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив суд врахувати, що він щиро кається у вчиненому, добровільно відшкодував разом із ОСОБА_6 потерпілому матеріальну і моральну шкоду та вперше притягується до кримінальної відповідальності. Крім того, просив врахувати, що на його утриманні перебувають четверо його малолітніх дітей та хвора мати. Зазначив, що за період свого перебування під вартою у виді запобіжного заходу на час досудового розслідування та судового розгляду протягом понад двох років, він повністю усвідомив негативні наслідки свого вчинку, зробив для себе відповідні висновки та просив суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_18 в судовому засіданні надав суду наступні показання. 11.06.2019 року близько 21.00 год. він зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_19 з метою відпочити після роботи зайшли до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_10 », що розташоване на площі Привокзальній у м. Вінниці неподалік від залізничного вокзалу. Через кілька годин вказаний знайомий пішов додому, а натомість до приміщенні кафе зайшли обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких до вказаних подій він не знав та ніколи не бачив. Вказані особи також залишились у кафе відпочивати. Потерпілий зазначив, що на той час він вжив близько 300 г горілки та дві пляшки пива, а також кілька разів виходив з приміщення кафе на вулицю, де палив цигарки, у тому числі спілкуючись із обвинуваченими. Протягом всього вечора та під час спілкування із обвинуваченими ніяких конфліктів у них між собою не виникало.
Через деякий час потерпілий ОСОБА_18 пішов до громадського безкоштовного туалету, який розміщений ліворуч від виходу на першу платформу залізничного вокзалу. Потерпілий вказав суду, що місцевість навколо туалету не була освітлена, однак у самому приміщенні світла було достатньо.
В приміщенні туалету до нього позаду несподівано підійшов один з хлопців, які сиділи з ним у кафе, у якому він в судовому засіданні впізнав ОСОБА_6 . Інший обвинувачений залишився біля дверей та стояв перед ним. Особа, яка знаходилась позаду нього та яку він відповідно не міг у той момент бачити, висунула до нього у різкій формі вимогу віддати шкіряну сумку, яка висіла у нього на плечі.
Потерпілий пояснив суду, що ніхто із обвинувачених безпосередньо не висловлював погрози застосування до нього насильства за допомогою ножа чи іншої зброї. Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , висловлюючи вимогу передати йому сумку, весь час перебував у нього за спиною, він не бачив у його руках чи в руках ОСОБА_7 ножа чи схожого на нього предмету, однак, як йому здалось, він відчув холодний дотик до свого тіла якогось металевого предмету.
В подальшому потерпілий зрозумівши, що він у меншості, та побоюючись за своє здоров`я, передав обвинуваченим свою сумку, з якої вони негайно все висипали на підлогу, потім забрали його мобільний телефон та готівку, а сумку та решту речей залишили на підлозі та зникли у невідомому напрямку. При цьому потерпілий вказав, що він бачив, як один із обвинувачених, при виході з приміщення туалету, заховав до кишені штанів предмет, схожий на ніж із білим руків`ям. Після цього, зібравши свої речі, потерпілий пішов до відділення поліції у приміщенні залізничного вокзалу та повідомив їм про вчинений відносно нього злочин.
Потерпілий також повідомив суду, що на час розгляду справи в суді, обвинуваченими повністю відшкодовано йому шкоду у розмірі 9000,00 грн., а тому претензій матеріального чи морального характеру до останніх він не має, при призначенні їм покарання покладався на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_20 надав суду покази, відповідно до яких він у червні 2019 року працював охоронцем у ПП «Легіонер», а безпосередньо уніч з 10.06.2019 року на 11.06.2019 року він чергував у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_10 ». Свідок вказав, що потерпілого ОСОБА_18 він знає як постійного клієнта у даному закладі, того вечора він прийшов близько 20.00 год. та почав вживати алкогольні напої. Через кілька годин до кафе зайшли обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які сіли за сусідній столик і також відпочивали.
Поки обвинувачені та потерпілий були у приміщенні кафе, вони не конфліктували між собою та поводили себе адекватно. Чи підсідали обвинувачені за столик до потерпілого він не бачив, однак у нього виникли підозри щодо можливого вчинення ними злочинних дій відносно потерпілого, про що він останнього попередив. В той же час повідомив, що не бачив у обвинувачених ніяких предметів, схожих на ніж.
Через деякий час обоє обвинувачених вийшли з приміщення кафе, а через незначний проміжок часу за ними вийшов і потерпілий. Протягом кількох хвилин потерпілий ОСОБА_17 повернувся до приміщення кафе та повідомив, що його щойно пограбували у туалеті на платформі залізничного вокзалу двоє хлопців з кафе, після чого він викликав поліцію.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 повідомила суду, що вона 11.06.2019 року разом із подругою була понятою при проведенні ряду слідчих дій.
Зокрема, коли вони проходили неподалік відділення поліції РУП № 1 ГУ НП у Вінницькій області по вул. О. Довженка, працівники поліції запросили їх бути понятими, на що вони погодились. Після цього вони на автомобілі поїхали до якогось багатоквартирного будинку, адреси вона не знає, де всі зайшли до трикімнатної квартири, розташованої на першому поверсі. У квартирі були кілька жінок та дітей. Працівники поліції пояснили їм, що вони шукають телефон, викрадений під час вчинення розбійного нападу. Телефон чорного кольору вони знайшли на балконі квартири, крім того вони вилучили з квартири два ножі, один з яких знайшли у кімнаті під ліжком, а інший на кухні. Всі вилучені речі були поміщені до пакетів, на яких вони також розписались. Після цього всі повернулись до відділення поліції, де вони підписали ще якісь документи та були присутніми при допиті молодої жінки. Більше участі в інших слідчих діях вони не приймали, обвинувачених вона тоді у відділенні поліції не бачила. Згодом їм подякували та відпустили.
Свідок ОСОБА_22 надала суду покази, відповідно до яких 11.06.2019 року вона була понятою під час проведення слідчих дій. Того дня працівники поліції запросили їх із подругою бути понятими, на що вони погодились. Приїхавши на автомобілі до багатоповерхового будинку, вони всі разом увійшли до трикімнатної квартири на першому поверсі, де працівники поліції проводили обшук у присутності її мешканців. Незабаром їх покликали та показали мобільний телефон, який лежав на балконі, а також два ножі, один з яких вилучили у спальні з-під ліжка, а інший на кухні. Всі вилучені речі поклали до конвертів, на яких всі учасники поставили свої підписи. Одна з кімнат даної квартири була оглянута за їх відсутності.
Після цього всі повернулись до відділення поліції, де вони були ще присутніми під час допиту якоїсь жінки, а також у їх присутності потерпілий розповів деталі вчиненого відносно нього злочину. Після чого вони підписали цілий ряд документів, які попросили працівники поліції, а тоді їх відпустили. В інших слідчих діях того дня вони участь не приймали.
У судовому засіданні за клопотанням сторони захисту було допитано свідка ОСОБА_23 . Даний свідок пояснив суду, що йому не відомо, чому саме його прізвище та підпис від його імені містяться на цілому ряді документів, зокрема протоколах проведення слідчих дій, оскільки він у червні 2019 року не запрошувався працівниками поліції бути понятим, відтак не був присутнім при проведенні будь яких слідчо-оперативних дій. Обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_17 раніше ніколи не знав та не бачив. Відтак, при проведенні впізнання обвинувачених за фотознімками, впізнання потерпілим ножа він не був. Візуально оглянувши у судовому засіданні надані йому примірники протоколів, у яких він зазначений як понятий, даний свідок повідомив, що підписи від його імені на даних протоколах вчинені не ним і лише віддалено схожі на його підпис. Свідок ОСОБА_23 повідомив, що на його думку, оскільки на той час відносно нього судом було встановлено адміністративний нагляд і він періодично приходив у дане відділення поліції на відмітки, хтось із працівників поліції використав відомі їм його особисті дані та вписав їх у відповідні протоколи слідчих дій, підробивши підпис від його імені.
Після допиту свідка ОСОБА_23 представник сторони обвинувачення відмовився від виклику в судове засідання інших свідків, а сторона захисту не наполягала на їх допиті.
В ході судового розгляду судом було досліджено надані стороною обвинувачення письмові та речові докази, з яких вбачається наступне.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 11.06.2019 року за № 0001284 до реєстру внесено відомості про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, 11.06.2019 року о 06.20 год. потерпілий ОСОБА_17 звернувся до правоохоронних органів та повідомив про своє пограбування двома невідомими йому особами чоловічої статі, яке сталось того ж дня о 03.00 год. у приміщенні безкоштовного громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці, в ході якого останні використовували предмет, зовні схожий на ніж та за результатами якого йому було завдано матеріальної шкоди на суму 5300,00 грн.
З протоколу огляду місця події від 11.06.2019 року, який розпочато о 11.13 год. та завершено о 11.44 год., вбачається, що об`єктом огляду є трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка розташована на першому поверсі багатоповерхового будинку. Даний огляд проводився за добровільної згоди та у присутності користувача даного помешкання громадянина ОСОБА_24 .
В ході огляду встановлено, що в спальній кімнаті, яка знаходиться ліворуч від коридору, наявний прохід на балкон, який захаращений будівельними матеріалами та дошками. На підлозі балкону, неподалік від входу, було виявлено мобільний телефон «Xiaomi» Redmi 7, 32 Gb, у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_3 .
В подальшому при огляді спальної кімнати, яка розташована праворуч від коридору квартири, виявлено предмет, зовні схожий на ніж із пластиковим білим руків`ям, а при огляді приміщення кухні виявлено предмет, зовні схожий на ніж із чорно-сірим руків`ям.
Всі виявлені та вилучені предмети, зокрема мобільний телефон та два вищевказані ножі, поміщені до спеціальних пакетів, запаковані та скріплені підписами учасників огляду і понятих.
Згідно постанови слідчого СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 11.06.2019 року, визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню речі, виявлені та вилучені під час огляду квартири АДРЕСА_3 , а саме: мобільний телефон «Xiaomi» Redmi 7, 32 Gb, у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел», № НОМЕР_3 , який було поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ 4006947, а також предмет, зовні схожий на ніж із білим пластиковим руків`ям та предмет, зовні схожий на ніж із пластиковим руків`ям чорно-сірого кольору, які були поміщені до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ 4006946.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2019 року по справі № 127/16462/19 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , який було проведено 11.06.2019 року та в ході якого відшукано та вилучено речі відповідно до вказаного протоколу.
Відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2019 року по справі № 127/16465/19, було накладено арешт на майно, вилучене 11.06.2019 року в ході огляду квартири АДРЕСА_3 та яке було визнано речовими доказами, зокрема на мобільний телефон «Xiaomi» Redmi 7, 32 Gb, у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел», № НОМЕР_3 , а також на два предмети, зовні схожі на ножі із пластиковим руків`ям білого та чорно-сірого кольорів відповідно.
Оскільки представник сторони обвинувачення, беручи до уваги антисоціальний спосіб життя свідка ОСОБА_25 та його відсутність за останнім відомим місцем його проживання, не зміг забезпечити можливість безпосереднього допиту даного свідка, судом було досліджено протокол його допиту. Згідно протоколу від 11.06.2019 року допиту свідка ОСОБА_25 , він 11.06.2019 року близько 04.00 год. прийшов на площу біля залізничного вокзалу у м. Вінниці, оскільки рано йшов на роботу різноробочим на Вінницький підшипниковий завод. Придбавши у магазині сигарети та каву, він деякий час пограв зі знайомим ОСОБА_26 на гітарі, після чого пішов до безкоштовного туалету на території залізничного вокзалу. Коли він виходив із туалету, туди зайшов невідомий чоловік у червоній кофті та синіх джинсах на зріст близько 180 см, середньої статури та з коричневою сумкою через плече. Біля дверей туалету, стояли малознайомі йому особи ромської національності на ім`я « ОСОБА_27 » та « ОСОБА_28 ». Свідок запитав даних хлопців, що вони тут роблять, на що останні відповіли: «Іди собі». На цьому розмова була завершена. В подальшому через деякий час поблизу кафе «У ОСОБА_29 » його зупинили працівники поліції для надання пояснень.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 11.06.2019 року, свідок ОСОБА_25 , у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , впізнав на фотознімку № 2 особу, яку він бачив близько 03.00 год. 11.06.2019 року неподалік приміщення громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці. Згідно додатку до вказаного протоколу, на фотознімку № 2 зображений ОСОБА_6 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 11.06.2019 року, свідок ОСОБА_25 , у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , впізнав на фотознімку № 4 особу, яку він бачив близько 03.00 год. 11.06.2019 року неподалік від входу до приміщення громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці. Згідно додатку до даного протоколу, на фотознімку № 4 зображено ОСОБА_7 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2019 року, у якому зазначено, що він проводився у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_30 , за участю потерпілого ОСОБА_17 , останній впізнав на фотознімку № 2 особу, яка 11.06.2019 року близько 03.00 год., перебуваючи у приміщенні громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці, спільно із іншою особою, відкрито та із погрозою застосування фізичного насильства, тримаючи у руці ніж, заволоділи його мобільним телефоном та грошовими коштами у розмірі 300,00 грн. У додатку до даного протоколу зазначено, що на фотознімку № 2 зображено ОСОБА_7 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2019 року, у якому як і в попередньому протоколі зазначено, що він проводився у присутності понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , за участю потерпілого ОСОБА_17 , останній впізнав на фотознімку № 3 особу, яка 11.06.2019 року близько 03.00 год. в приміщенні громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці перегородила йому вихід із туалету та спільно з іншою особою відкрито, з погрозою застосування фізичного насильства, заволоділи його мобільним телефоном та грошовими коштами у сумі 300,00 грн. У додатку до даного протоколу зазначено, що на фотознімку № 3 зображено ОСОБА_6 .
Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17.07.2019 року, дана слідча дія була проведена того ж дня, а саме 17.07.2019 року у приміщенні Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області за участі потерпілого ОСОБА_17 та у присутності понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_31 .
Відповідно до змісту даного протоколу, потерпілий ОСОБА_17 впізнав із чотирьох запропонованих йому для огляду зразків ножів за загальними рисами та руків`ям ніж № 3, який був використаний двома невідомими особами 11.06.2019 року близько 03.00 год. в приміщенні громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці під час відкритого заволодіння належним йому майном та грошовими коштами.
Правдивість та відповідність змісту даного протоколу від 17.07.2019 року засвідчена в тому числі підписами, вчиненими від імені понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_31 .
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 5152/19-21 від 24.07.2019 року, ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону торгової марки «Xiaomi» серії «Redmi 7» моделі «M1810F6LG 3/32 Gb Eclipse Black», бувшого у використанні, з урахуванням його зносу станом на момент вчинення його викрадення, а саме на 11.06.2019 року, складала 3629,70 грн.
Крім того судом були досліджені:
- протокол затримання від 11.06.2019, згідно якого 11.06.2019 о 11.35 год. було затримано ОСОБА_6 . Підставою затримання вказано, що безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що ця особа щойно вчинила злочин.
- протокол затримання від 11.06.2019, згідно якого 11.06.2019 о 11.35 год. було затримано ОСОБА_7 . Підставою затримання вказано, що безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що ця особа щойно вчинила злочин.
Суд безпосередньо, повністю та неупереджено дослідивши в ході судового розгляду всі надані сторонами провадження докази у їх сукупності, прийшов до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового вішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами країни, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу (подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, вид та розмір шкоди, обставини, які впливають на ступінь тяжкості тощо), покладається на слідчого та прокурора.
Частиною 2 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи.
Згідно положень ч. 1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті КПК України передбачено, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.
Згідно положень ч. ч. 6, 7 цієї ж статті, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 229 КПК України, перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.
Річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.
Беручи до уваги вищенаведені вимоги кримінального процесуального законодавства, надаючи оцінку допустимості наданих стороною обвинувачення в якості доказів протоколів слідчих дій, суд приходить до наступного висновку.
Обидва протоколи про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2019 року, у яких зазначено, що вони проводились у присутності понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , за участю потерпілого ОСОБА_17 , згідно яких останній впізнав на відповідних фотознімках ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які 11.06.2019 року близько 03.00 год. в приміщенні громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці відкрито заволоділи його майном та грошовими коштами, суд визнає недопустимими доказами з тих підстав, що дані слідчі дії були проведені зі значними порушеннями вимог КПК України, самі протоколи містять ознаки підроблення, а відтак, здобуті у їх результаті докази є такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав обвинувачених.
До такого висновку суд прийшов допитавши в судовому засіданні свідка ОСОБА_23 , який будучи приведеним судом до присяги, пояснив, що він не залучався працівниками правоохоронних органів 17.07.2019 року до слідчих дій в якості понятого, відтак не був присутнім ні в ході проведення впізнання потерпілим за фотознімками осіб нападників, ні під час проведення впізнання потерпілим ножа. Крім того, підпис від його імені, яким засвідчено в даних протоколах правдивість проведених слідчих дій, йому не належить і лише віддалено візуально схожий на його підпис. Додатково даний свідок пояснив суду причини, що могли на його думку призвести до даної ситуації, зокрема той факт, що на той час відносно нього судом було встановлено адміністративний нагляд та покладено обов`язки, в тому числі з`являтись періодично до поліції на відмітки, а отже його особисті дані могли бути використані кимось із працівників поліції.
Після допиту даного свідка, і представник сторони обвинувачення, і захисник відмовились від виклику в якості свідка іншого понятого ОСОБА_30 , допит якого міг би спростувати або навпаки, підтвердити обставини, викладені в самих протоколах слідчих дій.
Крім того, самі слідчі дії були проведені зі значними порушеннями, зокрема не дотримано вимоги КПК України щодо необхідності забезпечити під час впізнання відсутність різких відмінностей між особою, яку впізнає свідок чи потерпілий, та іншими особами, які запропоновані на фотознімках. Зокрема, суд враховує, що обставини злочину відбувались у червні, сама слідча дія проводилась у липні, тобто літню пору року. В той же час, згідно обох протоколів від 11.07.2019 року вбачається, що лише обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на відповідних фотознімках були одягнуті у літньому легкому одязі, а саме у футболках, а всі інші особи на фотознімках були зображені у теплому одязі, зокрема у шкіряних куртках із хутром, теплих светрах тощо.
Отже, оскільки особа, яка в якості понятого повинна була засвідчувати законність та правдивість проведених слідчих дій, не змогла цього зробити через свою відсутність під час таких слідчих дій, а протоколи містять ознаки підроблення, складені із порушенням в тому числі вимог ст. 228 КПК України, а сторона обвинувачення не спростувала в ході судового розгляду даних обставин, відтак дані протоколи є недопустимими доказами.
Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання, дана слідча дія також була проведена того ж дня, а саме 17.07.2019 року у приміщенні Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області за участі потерпілого ОСОБА_17 та у присутності понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_31 .
Відповідно до змісту даного протоколу, потерпілий ОСОБА_17 впізнав із чотирьох запропонованих йому для огляду зразків ножів за загальними рисами та руків`ям ніж № 3, який був використаний двома невідомими особами 11.06.2019 року близько 03.00 год. в приміщенні громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці під час відкритого заволодіння належним йому майном та грошовими коштами.
З приводу участі у даній слідчій дії в якості понятого свідок ОСОБА_23 надав аналогічні покази, а саме заперечив свою присутність під час її проведення та справжність підпису від його імені на даному протоколі.
Отже даний протокол від 17.07.2019 року впізнання речей за фотознімком також є недопустимим.
Крім того, за результатами допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_22 , які були приведені до присяги, судом встановлено, що вони обоє були залучені як поняті при проведенні такої слідчої дії як огляд житла, що проходив 11.06.2019 року. Дані свідки підтвердили відповідність та правдивість інформації та обставин, викладених у даному протоколі та повідомили, що того дня вони ставили свої підписи на документах безпосередньо в квартирі.
Також обоє свідків повідомили, що коли вони повернулись до відділення поліції, вони були присутніми лише під час допиту якоїсь жінки із дитиною та на прохання працівників поліції підписали цілий ряд документів. В той же час обоє свідків повідомили, що більше вони не приймали участі у інших слідчих діях та не бачили того дня ні обвинувачених, ні інших учасників даного кримінального провадження, зокрема свідків.
За таких обставин суд визнає недопустимими доказами протоколи впізнання особи за фотознімками від 11.06.2019 року, згідно яких свідок ОСОБА_25 впізнав за фотознімками обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, яких він бачив того дня близько 03.00. год. поблизу входу у приміщення громадського туалету на першій платформі залізничного вокзалу у м. Вінниці, оскільки поняті, які мали б засвідчити правдивість та відповідність викладених у даних протоколах обставин, в судовому засіданні засвідчили, що фактично вони не були присутні при проведення таких слідчих дій. Хоча вони не заперечили справжність своїх підписів, однак пояснили, що дійсно підписували певну кількість документів на прохання працівників поліції уже в приміщення відділення поліції, додатково до документів, які вони підписували раніше того дня безпосередньо на місці проведенні огляду у квартирі.
При цьому суд враховує, що представником сторони обвинувачення суду не надавались докази на спростування даної обставини з метою підтвердити законність проведення даних слідчих дій.
Відповідно до положень частини 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них.
Враховуючи принцип безпосередності допиту свідка, суд визнає недопустимим доказом наданий суду протокол допиту свідка ОСОБА_25 від 11.06.2019 року, оскільки сторона обвинувачення не забезпечила можливість його безпосереднього допиту в судовому засіданні.
Щодо визначення допустимості як доказу протоколу огляду приміщення квартири АДРЕСА_3 , проведеного 11.06.2019 року в період часу з 11.13 до 11.44 год., суд приходить до наступного висновку.
Згідно витягу з ЄРДР в даному кримінальному провадженні 0001284, відомості про кримінальне правопорушення були внесені 11.06.2019 року о 09.37 год., а така слідча дія як огляд житла, як зазначено вище, була проведена майже через дві години, тобто уже в рамках даного кримінального провадження. Відтак, вона повинна була відповідати усім вимогам КПК України, встановленим для такої слідчої дії.
Згідно із приписами ч. 1 ст. 233 КПК, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.
Аналіз вищевказаних положень кримінальних процесуальних норм свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі добровільної згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, невідкладність проведення огляду була обґрунтована тим, що є необхідність відшукання викрадених речей, одягу, в якому були одягнені злочинці, знаряддя злочину, які можуть бути використані як докази під час розслідування кримінального провадження, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Суд звертає увагу, що такі підстави проведення обшуку не відносяться до переліку невідкладних.
З даного приводу Верховним Судом в постанові ККС Верховного Суду від 08.04.2021 року в справі № 573/2028/19 було зроблено висновок про те, що необхідність відшукання викрадених речей та одягу злочинця як доказів, не є підставою невідкладності обшуку. У вказаному рішенні суд зазначив, що навіть наступне затвердження обшуку ухвалою слідчого судді не робить доказ допустимим, а обшук законним, оскільки на момент його проведення, не були дотримані вимоги КПК України.
Крім того, підставою для проведення такої невідкладної слідчої дії як огляд житлового приміщення, у даному протоколі від 11.06.2019 року вказано добровільну згоду гр-на ОСОБА_24 , яку він надав згідно своєї заяви. Однак дана заява не датована та написана на ім`я начальника відділення поліції. Тобто не можливо встановити, коли, де і в яких умовах вона була написана. Крім того, ні в тексті заяви, ні в протоколі не зазначено в ролі кого ОСОБА_24 надає таку згоду, оскільки суду не надано доказів, що даний громадянин є власником або був у той час користувачем даної квартири, зокрема правовстановлюючих документів чи договорів оренди, інших доказів тощо.
За таких обставин, суд приходить до висновку про недопустимість як доказу протоколу огляду квартири АДРЕСА_3 , як такого, що був проведений із значними порушеннями положень КПК України і як наслідок, істотними порушеннями прав і свобод ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Беручи до уваги наведені обставини, в даному кримінальному провадженні підлягає застосуванню сформульована практикою ЄСПЛ доктрина «плодів отруйного дерева». Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»).
На думку ЄСПЛ, судом надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
У рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, також стають недопустимими.
У зв`язку із цим, суд визнає недопустимим доказом також і висновок експерта № 5152/19-21 від 24.07.2019 року про визначення ринкової вартості викраденого мобільного телефону.
Також, застосовуючи принцип «плодів отруйного дерева», суд визнає недопустимим доказом додатково до попередньої підстави, згідно якої цей доказ уже визнаний недопустимим, протокол від 17.07.2019 року проведення впізнання речей за фотознімком, згідно якого ОСОБА_17 впізнав ножа, яким йому погрожували 11.06.2019 року обвинувачені.
Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом, кваліфікація злочинів завжди пов`язана із необхідністю обов`язкового встановлення та доказування кримінально-процесуальними й криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акт її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.
Диспозицією частини 2 статті 186 КК України передбачено кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або із погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Разом з тим, частиною 2 статті 187 КК України передбачено кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Згідно п. 5 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.
Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Згідно п. 9 вказаної постанови Пленуму, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Отже, в разі вчинення розбою, посягання відбувається на два об`єкти власність та життя і здоров`я потерпілого. Критерієм, який відрізняє ці два суміжні склади злочинів є ознака насильства для життя і здоров`я потерпілого.
При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого (фізичний або психологічний), однак він є незначним, а тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту посягання життя і здоров`я потерпілого.
Однією із характеризуючих ознак розбою є саме насильство (погроза застосування такого насильства), метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність і спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.
При розмежуванні грабежу та розбою визначальними є не тільки наслідки, що настали внаслідок застосування насильства до потерпілого або такої погрози, але й сам спосіб дії винних осіб.
Судом враховано, що погроза застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, є психічним насильством, яке полягає у залякуванні потерпілого негайним застосуванням до нього такого фізичного насильства. Висловлюючи погрозу, грабіжник може конкретизувати зміст фізичного насильства (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи позбавлення волі тощо), а може і не робити цього. Оскільки характер погроз має суттєве значення для кваліфікації дій винного, з`ясування його у таких випадках є обов`язковим. Встановлюючи зміст погрози, суд враховує всю сукупність об`єктивних і суб`єктивних обставин справи (час, місце, обстановку вчинення посягання, кількість осіб, які посягають, і потерпілих, суб`єктивне сприйняття погрози потерпілим).
Погроза застосування фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження , легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я або втратою працездатності) має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її у будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалось враження , що якщо він протидіятиме нападнику або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалось.
Якщо зміст неконкретизованої погрози встановлено не було і при цьому не доведено, що винний погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, вчинене слід розглядати як грабіж.
У постанові від 21 лютого 2018 року Верховний Суд наводить класичне визначення стандарту "поза розумним сумнівом": "Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину".
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслює, що відповідно до його усталеної практики, доведеність може випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого ж плану неспростованих презумпцій (§ 481 рішення від 31.05.2018 у справі "Абу Зубайда проти Литви"). Окрім того, рівень переконаності, необхідний для досягнення відповідного висновку, та, у зв`язку з цим, питання про покладення тягаря доведення, з необхідністю пов`язані зі специфікою фактів, природою тверджень та передбаченим Конвенцією правом, про яке йдеться. Суд також зважає у своїй практиці на серйозність наслідків, які пов`язані з можливим рішенням, що Договірна держава порушила фундаментальні права (§ 481 рішення від 31.05.2018 у справі "Абу Зубайда проти Литви").
За вищенаведених обставин, в результаті повного і неупередженого дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, показів потерпілого, свідків та обвинувачених, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України з наступних підстав.
Оскільки надані стороною обвинувачення письмові докази, з яких можливо було б встановити та підтвердити використання обвинуваченими під час вчинення інкримінованого їм діяння як знаряддя вчиненого злочину ножа, що безпосередньо впливає на кваліфікацію їх дій, були визнані судом недопустимими внаслідок значного порушення вимог законодавства та істотного порушення прав обвинувачених. Судом детально та всебічно проаналізовано покази потерпілого, надані ним безпосередньо в судовому засіданні.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив суду, що 11.06.2019 року під час вчинення відносно нього злочину обвинуваченими, ніхто з них не висловлював усно погроз його життю та здоров`ю. Крім того, в особи, яка стояла навпроти нього, а саме ОСОБА_7 , він не бачив у руках ніякого ножа. Особу ОСОБА_6 , яка підійшла до нього позаду та яка безпосередньо висунула у різкій формі вимогу віддати свою сумку, він з об`єктивних обставин не міг бачити. А тому потерпілий не зміг достеменно підтвердити, що бачив в руках у ОСОБА_6 під час вчинення на нього нападу ножа.
Потерпілий лише дослівно зазначив, що йому здалось, що він відчув дотик холодного металу до свого тіла. Потерпілий зазначив, що на його рішення передати нападникам свою сумку вплинули час, місце вчинення нападу та кількість нападників, оскільки їх було двоє, а він один.
В цій частині покази потерпілого повністю узгоджуються із показами обвинувачених, які в судовому засіданні повністю визнали свою вину у вчиненні за попередньою змовою відкритого викрадення майна потерпілого, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не було небезпечним для його життя чи здоров`я, викравши таким чином його мобільний телефон та готівку у розмірі 300,00 грн., заперечивши при цьому використання як знаряддя злочину ножа.
В судовому засіданні потерпілий зазначив, що лише згодом, коли обвинувачені вже виходили після нападу з приміщення туалету, він побачив у одного з нападників предмет, схожий на ніж, який він ховав у кишені штанів.
Дана обставина використання обвинуваченими під час здійснення нападу ножа, після етапу судового розгляду дослідження доказів, не підтверджується жодним доказом, який суд визнав належним та допустимим.
На даному етапі судом було задоволено клопотання сторони захисту про повторний допит в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_17 з метою усунення вказаних розбіжностей та підтвердження чи спростування обставин використання нападниками ножа під час вчинення інкримінованого їм діяння. Однак потерпілий ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується відповідними доказами з матеріалів справи.
Згідно статті 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
За таких обставин, беручи до уваги принцип забезпечення доведеності вини та встановлений Верховним Судом та ЄСПЛ стандарт доведеності поза розумним сумнівом, суд приходить до висновку про недоведеність стороною обвинувачення обставин використання обвинуваченими під час вчинення нападу на потерпілого ножа чи висловлення погроз його застосування, що є обов`язковою умовою кваліфікації їх дій саме за ч. 2 ст. 187 КК України.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, тобто як розбій - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Беручи до уваги встановлені в ході судового провадження обставини, які підтверджені відповідними доказами, що визнані судом належними та допустимими, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковано невірно, а їх дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинувачених та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинувачених та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим.
Згідно характеристики виданої МКП «Управляюча компанія «Замостя» №216 від 01.08.2019, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з родиною за адресою: АДРЕСА_1 . Скарг від сусідів на останнього не надходило. Зі слів сусідів характеризується негативно.
Згідно довідки КП «ВОНД» «Соціотерапія» № 2040 від 17.07.2019 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.
Відповідно до довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/3516 від 22.07.2019 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 18.07.2019 року не значиться.
Також суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим.
Судом враховано характеристику видану виконавчим апаратом Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області 123 від 10.07.2019, згідно якої ОСОБА_7 , є мешканцем АДРЕСА_4 . До адміністративної відповідальності не притягувався, скарг від сусідів до комітету міської ради не надходило.
Згідно характеристики виданої МКП «Управляюча компанія «Замостя» №215 від 01.08.2019, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає разом з родиною за адресою: АДРЕСА_1 . Скарг від сусідів на останнього не надходило. Зі слів сусідів, характеризується негативно.
Відповідно до довідки КП ВОНД «Соціотерапія» № 2041 від 17.07.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.
Згідно довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/3539 від 22.07.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 18.07.2019 року не значиться.
Також суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
При призначенні покарання, судом враховано особи обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є раніше не судимими, визнали свою вину у вчиненні грабежу, щиро розкаялися, відшкодували шкоду потерпілому, мають на утриманні кожен по четверо малолітніх дітей. Також судом враховану ту обставину, що під час досудового слідства та судового розгляду обвинувачені перебували під вартою в межах обраного їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і даний період терміном понад два роки, а саме з 11.06.2019 буде зараховано їм у строк покарання.
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відтак, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням обставин справи, суд приходить до переконання про призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Згідно положення ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 11.06.2019 року по 22.06.2021 року.
Згідно ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 314 гривень 00 коп. в рівних частинах.
Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжні заходи обрані обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати, звільнивши їх з-під варти в залі суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. ст. 50, 65- 67, 72, 186 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 11.06.2019 року по 22.06.2021 року.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 11.06.2019 року по 22.06.2021 року.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи 314 гривень 00 коп.
Скасувати арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2019 по справі № 127/16465/19 на майно, що було вилучене під час огляду квартири АДРЕСА_3 11.06.2019, а саме: мобільний телефон «Xiaomi» Redmi 7, 32 Gb, у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел», № НОМЕР_3 , а також на два предмети, зовні схожі на ножі із пластиковим руків`ям білого та чорно-сірого кольорів відповідно.
Речові докази по кримінальному провадженню № 0001284, а саме:
- мобільний телефон «Xiaomi» Redmi 7, 32 Gb, у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел», № НОМЕР_3 , який було поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ 4006947 повернути власнику;
- ніж із білим пластиковим руків`ям та ніж із пластиковим руків`ям чорно-сірого кольору, які були поміщені до спец. пакету НПУ ГСУ № INZ 4006946 залишити при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: