ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1547/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0001867, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми,

який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого,

востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Києва

від 09 січня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту

на строк шість місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 06 липня 2021 року.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за кримінальні правопорушення проти власності, востаннє вироком Шевченківського районного суду від 09 січня 2020 року до арешту на строк шість місяців, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, 23 червня 2021 року, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_5 перебував за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 1, поблизу перехрестя вулиць Бориспільська, Привокзальна та Ялтинська, де в нього виник злочинний умисел на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 обрав об`єктом свого злочинного посягання майно, що перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та знаходилось у його власній сумці через плече.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 , знаходячись за вказаною адресою, скориставшись тим, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав із сумки ОСОБА_6 гаманець «Fossil», який матеріальної цінності не становить, всередині якого знаходились грошові кошти на загальну суму 628 грн, чим спричинив ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК Україна.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 23 червня 2021 року побачивши раніше незнайомого ОСОБА_6 таємно для останнього викрав гаманець, в якому були грошові кошти, якими він і заволодів. Щиро кається у вчиненому.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо визнання речових доказів у провадженні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України за наявною ознакою, що кваліфікує злочин, повторність.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю, щиро розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, працював до затримання неофіційно будівельником, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставиними, які пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, вчинив новий злочин, маючи незняту та непогашену судимість, також новий злочин вчинив через короткий проміжок часу після ухвалення попереднього вироку, що свідчить про вперте небажання ставати на шлях виправлення, тому суд щодо призначення основного покарання не знаходить підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України.

З огляду на альтернативні покарання, передбачені санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який дійсно раніше судимий, вчинив нетяжкий злочин, але з урахуванням водночас незначної суми викраденого, відсутність заявленого цивільного позову, його ставлення до вчиненого, щире розкаяння, працював, одружений, має малолітніх дітей на утриманні, суд вважає необхідним обрати найменш суворий вид покарання з передбачених санкцією у виді арешту, але у розмірі, наближеному до максимального.

Запобіжний захід ОСОБА_5 слід залишити обраний до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк п`ять місяців.

У строк відбування покарання зарахувати строк тримання під вартою у цьому провадженні, починаючи з дня затримання, а саме з 23 червня 2021 року до 23 липня 2021 року включно.

Залишити обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні:

гаманець чорного кольору «Fossil», всередині якого грошові кошти в загальній сумі 628 грн, скретч картки, папір з рукописними написами, картка «Киянина» на ім`я ОСОБА_6 , передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити останньому за належністю;

сумку через плече, всередині якої USB-кабель із зарядним пристроєм, грошові кошти в загальній сумі 40 грн, 6 доларів США, 6 пластикових карток, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (спецпакет № EXP 0338739, квитанція № 002696), повернути ОСОБА_5 як власнику.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1