Провадження № 1-кп/760/181/21
Справа №760/149/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України. В підготовчому судовому засіданні 02.12.2020 року обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 26.03.2021 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 24.05.2021 року включно.

12.04.2021 року від обвинуваченого ОСОБА_5 до суду надійшло письмове клопотання про зміну, обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на будь-який інший, не пов`язаний з перебуванням під вартою.

Суд, розглядаючи вказане клопотання, а також питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходить з такого.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно вимог ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 зазначила, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема можливості ухилятися від суду, негативно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також просила врахувати дані про особу обвинуваченого, тяжкість скоєних ним злочинів.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали клопотання обвинуваченого, вказали на необхідність зміни останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі (домашній арешт), обґрунтовуючи яке вказали на відсутність ризиків, що можуть вплинути на хід судового розгляду, відсутність належних доказів вини обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків, утриманців, місця проживання та роботи, а також звернули увагу на тривалий час перебування під вартою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та наданого клопотання обвинуваченого щодо запобіжного заходу, суд приходить до такого висновку.

Підставою для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та подальшого його продовження під час судового провадження стало доведення перед судом ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_5 , у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені ризики та твердження обґрунтовані та підтверджуються тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у повторному вчиненні крадіжки та, за попередньою змовою групою осіб, тяжкого корисливого злочину(розбою), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна; за змістом висунутого обвинувачення, при вчиненні нападу, з мето заволодіння майном, потерпілому погрожували застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого; також обвинувачений не має постійного місця проживання у м. Києві, за місцем судового розгляду та здійснення кримінального провадження, знаходився тривалий час у розшуку, офіційно не працевлаштований та не має офіційних доходів; раніше судимий та на даний час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів; у кримінальному провадженні не допитано потерпілих, свідків, не досліджено усі речові та письмові докази.

Вказані обставини, які встановлені та доведені під час розгляду кримінального провадження, які обґрунтовували та обґрунтовують продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися, потерпілі та свідки не допитані. Обсяг та зміст висунутого обвинувачення стосовно обвинуваченого залишився без змін.
Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання, що може бути призначене обвинуваченому, тяжкість та багатоепізодність висунутих обвинувачень в умисних корисливих, а також тяжких злочинах, які, у тому числі, вчинені із погрозою застосування насильства, відсутність у обвинуваченого офіційних та законних доходів, а також постійного місця проживання у м. Києві, суд приходить до висновків щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з вказаними ризиками обвинувачений ОСОБА_5 , не маючи офіційних та законних доходів, постійного місця проживання за місцем розгляду справи, як особа, яка раніше вчиняла подібні злочини та перебував у розшуку, якій загрожує суворе покарання на строк до 10 років позбавлення волі, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, із значною імовірністю може знову переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також для забезпечення засобами існування вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вищезазначені обставини, на переконання суду, є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, з врахуванням встановлених обставин, на переконання суду, не гарантує запобігання цим ризикам, що також спростовує доводи сторони захисту в кримінальному провадженні.
На даний час ризики, як зазначено раніше, будь-яким чином не зменшилися, залишаються незмінними, незважаючи на тривалість кримінального провадження, тобто є триваючими, доводи сторони захисту та самого обвинуваченого, зокрема, щодо задовільних характеристик, наявності сімейних відносин, утриманців, місця проживання та соціальних зв`язків, не спростовують їх та не підтверджені жодним доказом.
Приймаючи таке рішення, суд також звертає увагу на неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судових засідань та після них, погрози в бік учасників процесу та прояви неповаги до суду та закону.
Безумовно, тривалість кримінального провадження є обставиною, яка враховується судом, але вона не виходить за межі розумних строків, обумовлена як кількістю епізодів злочинів, у вчиненні яких висунуто обвинувачення, необхідністю допиту потерпілих та свідків, дослідження інших доказів, зміною складу суду, так і негативною процесуальною поведінкою обвинуваченого.
Враховуючи викладене, зважаючи на раніше наведені обставини кримінального провадження, запропонований запобіжний заходи у виді домашнього арешту не забезпечать запобігання раніше вказаним ризикам.
Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до правової позиції, наведеної у Постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №383/546/15-к суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що, зокрема, метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи судом, який повинен підтвердити або спростувати підозру, що була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відтак, зважаючи на раніше викладене, зберігаючи об`єктивність та безсторонність, з метою досягнення завдань кримінального провадження та мети застосування запобіжних заходів, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, а тому відмовляє в задоволенні клопотання останнього про зміну запобіжного заходу.
На підставі п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави щодо ОСОБА_5 , оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, у вчиненні якого він обвинувачується, скоєний із погрозою застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 331 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну, обраного йому, запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк дії, обраного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05.07.2021 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити начальникові ДУ «Київський слідчий ізолятор ».

Строк дії ухвали до 05.07.2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення, а обвинуваченим, в цей же строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1