ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1306/21 Справа № 177/1719/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000327 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець станиці Кисляківська Кущевського району Краснодарського краю РФ, громадянина України, пенсіонера, працюючого в КП Швидкісний трамвай на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.02.2006 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 156 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі п. Е Закону України Про амністію звільнений від відбуття покарання 31.05.2005 року.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого

ОСОБА_8 С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжений обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 01 травня 2021 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції встановив, що станом на 04.03.2021 року наявність заявлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, що дає достатні підстави для продовження строку тримання під вартою. Також колегія суддів врахувала дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема, те, що обвинувачений досяг пенсійного віку, міцних соціальних зв`язків не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин.
В апеляції:
- захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено незаконно без застосування вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Вказує, що судом проігнорована заява ОСОБА_10 про застосування до нього фізичного насильства співробітниками правоохоронних органів, які примусили його надати свідчення про зґвалтування малолітньої Влас.
Захисник зазначає, що на час розгляду клопотання допитано всіх свідків, потерпілу, досліджено всі письмові матеріали кримінального провадження та встановлено, що будь-які докази винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину відсутні.
Вказує, що судом не взято до уваги, що зґвалтування малолітньої Влас не підтверджується жодним доказом, вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 15.02.2006 року ОСОБА_11 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та зазначено про неможливість здійснення ним статевого акту. Зауважує, що суд ігнорує наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та постійного місця мешкання в будинку дружини. А ризики, які існували на час затримання обвинуваченого, на цей час не існують.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи без його участі відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.).
Заслухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи і вимоги апеляції, перевірив та обговорив доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому судом першої інстанції також враховані дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме, суд взяв до уваги, що ОСОБА_11 досяг пенсійного віку, проте міцних соціальних зв`язків не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин.
Також, апеляційний суд зважає на те, що судовий розгляд продовжується, анкетні дані і інформація про свідків та потерпілої обвинуваченому відомі, що разом у сукупності з наведеними обставинами дає підстави ймовірності впливу на останніх з боку обвинуваченого.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке йому інкримінується, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Посилання адвоката в апеляційній скарзі що ОСОБА_11 мав постійне місце роботи та постійне місце мешкання в будинку дружини, не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Інші доводи захисника про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, про отримання його зізнання на досудовому розслідуванні при фізичному тиску з боку працівників правоохоронних органів та обмовлення його з боку потерпілої неповнолітньої, зводяться до оцінки доказів і вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою яка не підлягає скасуванню з мотивів наведених в апеляції, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_12 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4