КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження №0008030 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року, зокрема, ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 вересня 2020 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, сімейний стан, відсутність місця роботи, майновий стан та міцність соціальних зв`язків, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих, які на даний час не допитані, яким не може запобігти жоден з більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу суду, незаконною через порушення норм кримінального процесуального закону, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

_____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/762/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 ст. 147 КК України Доповідач ОСОБА_1
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29липня 2020 року, стороною захисту заявлено відвід судді ОСОБА_11 , яку обрану до складу колегії суддів з порушенням вимог ч. 3 ст. 35 КПК України, а саме з порушенням принципу вірогідності, оскільки вона була випадково вибрана із однієї особи ОСОБА_11 , тому вважає, що рішення про продовження строку тримання під вартою винесено незаконним складом суду.

Також у вказаному судовому засіданні був відсутній захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 , однак суд не поставив на обговорення питання щодо можливості продовження судового засідання за відсутності захисника та, у свою чергу, провів засідання і виніс рішення з порушенням права на захист.
Також зазначає, що захисник ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_14 , який не зазначений в ухвалі суду як особа, яка приймала участь у судовому засіданні, заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із закінченням робочого часу, оскільки судове засідання розпочалось о 10.00 годині і вже о 18.30 годині було важко об`єктивно сприймати інформацію, а особливо чітко висловлювати свої думки, однак, діючи упереджено, колегія суддів без жодних на то підстав залишила клопотання поза увагою та продовжила судове зсідання.
Знову ж таки, порушуючи право на захист ОСОБА_15 , захисник якого з поважних причин не з`явився і обвинуваченому ОСОБА_15 насильницьким шляхом було призначено захисника для проведення окремої процесуальної дії у зв`язку невідкладністю, хоча об`єктивно жодних підстав для невідкладності проведення судового засідання не було.
Крім того, зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, у численних рішеннях якого зазначено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції. Однак жодних обґрунтувань необхідності тримання під вартою ОСОБА_8 судом не наведено, судовий розгляд триває з 8 травня 2019 року, і судові засідання відбуваються виключно з метою продовження строку тримання під вартою. При цьому, за вказаний період часу та за зразкової явки учасників процесу навіть не розпочали оголошувати обвинувальний акт.
За таких обставин, вважає, що судове засідання проведено з грубим порушенням права на захист, некомпетентним судом, а відповідно рішення, які були прийняті у вказаному судовому засіданні, підлягають скасуванню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурорів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008030 по обвинуваченню ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 147, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 147, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_8 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 29 липня 2020 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 вересня 2020 року включно.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Так, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому числі в особливо тяжких злочинах, пов`язаних із застосуванням насильства та погрозами його застосування, та враховуючи тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винним, а також і те, що на даний час судове провадження триває, що свідчить про наявність ризику перешкодити виконанню завдань кримінального провадження, в тому числі шляхом впливу на потерпілих та свідків, які судом не допитані, а також - як конкретні обставини кримінального провадження, зокрема - високу ступінь суспільної небезпечності інкримінованих злочинів, так і особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував конкретні обставини провадження, ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та дані про його особу в їх сукупності, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Щодо посилань захисника ОСОБА_9 на те, що рішення про продовження строку тримання під вартою винесено незаконним складом суду, оскільки суддю ОСОБА_11 було обрану до складу колегії суддів з порушенням вимог ч. 3 ст. 35 КПК України, то вони є голослівними та жодним чином не підтверджені.

Також слід визнати безпідставними і посилання апелянта на ухвалення даного судового рішення з порушенням права на захист ОСОБА_8 , адже, як слідує з наданих матеріалів, і це не оспорюється захисником ОСОБА_9 , він безпосередньо брав участь в судовому засідання, здійснюючи захист саме обвинуваченого ОСОБА_8 .

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності ухвали суду та наявності підстав для її скасування, в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року, якою, зокрема, ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 вересня 2020 року включно, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3