Справа №127/5796/21
Провадження №1-кс/127/2439/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2021 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника - адвоката ОСОБА_3 , заступника начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову заступника начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 24 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000072 від 06.02.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою на постанову заступника начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 24 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000072 від 06.02.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В обгрунтування доводів скарги адвокат ОСОБА_3 зазначив, що вищезазначене кримінальне провадження було порушено по факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 лютого 2020 року приблизно о 19.00 год. Водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Ford Tourneo Connect», державний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі сполученням м. Ольгопіль смт. Кирнасівка, неподалік с. Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого остання від отриманих травм загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з постановою заступника начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 24 березня 2020 року кримінальне провадження №0000072 від 06.02.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було закрито. З даною постановою він був ознайомлений 26 лютого 2021 року у Вінницькому міському суді Вінницького області, отже строк для оскарження постанови він не порушив. Скаржник вважає, що прийняте процесуальне рішення є незаконним, необгрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки слідчим не були всебічно, повно і неупереджено досліджені обставини кримінального провадження.

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №136 від 19.02.2020, в деталях робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля «Ford Tourneo Connect» несправностей, які могли виникнути до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість автомобіля до початку розвитку події ДТП, не виявлено, тобто до моменту ДТП перебували в працездатному стані.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.02.2020 та висновку транспортно-трасолого-автотехнічної експертизи №157 від 26.02.2020 наїзд на пішохода ОСОБА_7 автомобілем «Ford Tourneo Connect» відбувся на проїзній частині автодороги на смузі руху у напрямку м. Тульчин, перед початком осипу уламків скла, лакофарбового покриття та пластику. У даній дорожній ситуації, що склалася, дії водія ОСОБА_6 регламентувались виконанням вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, а дії пішохода ОСОБА_7 регламентувались виконанням вимог розділу 4 ПДР України, а саме п.п. 4.1, 4.7, 4.14 (а, б, г, д) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до постанови колегії суддів Верховного Суду у справі №668/2604/15-к від 14.05.2020, в якому судді визначили що, у разі порушення ПДР пішоходом та водієм кримінальна відповідальність водія не виключається. Колегія суддів не погодилась з доводом засудженого про його невинуватість: через протиправність дій потерпілого пішохода та зазначила, що незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати вимоги п. 12.3 ПДР і негайно зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Про це свідчать і висновки судової автотехнічної експертизи, які вказують, що саме водій повинен був діяти відповідно до п. 12.3 ПДР та мав технічну можливість запобігти ДТП. Таким чином, перебування пішохода на проїзній частині дороги, не звільняє водія від виконання вимог п. 12.3 ПДР. Відповідне положення міститься у постанові колегії суддів Верховного Суду у справі №759/2926/16-к. від 10 грудня 2019 року. Верховний Суд не погодився з доводом захисника про те, що протиправність дій потерпілого пішохода виключає винуватість засудженого. Те, що внаслідок грубого порушення ПДР потерпілий створив небезпеку для дорожнього руху, не викликає сумніву. Однак, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій був зобов`язаний виконати вимогу п. 12.3 ПДР і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Отже, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода на проїзній частині дороги, створено внаслідок протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту ПДР. Враховуючи вищевикладене, скаржник просить постанову заступника начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 24 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000072 від 06.02.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати, оскільки рішення прийнято з порушенням норм ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В судовому засіданні скаржник - адвокат ОСОБА_3 , пославшись на вищезазначені обставини, скаргу підтримав та просив вимоги скарги задоволити. Суду пояснив, що порушення пішоходом правил дорожнього руху не звільняє водія від відповідальності, загинула людина, тому водій автомобіля повинен нести кримінальну відповідальність.
Заступник начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що за наслідками проведеного розслідування 24 березня 2020 року кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Твердження скаржника, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено неповно і слідчим прийняте рішення про закриття провадження через протиправні дії пішохода, який перебував на проїзній частині дороги, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки під час досудового розслідування: проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди; проведений слідчий експеримент за участю водія ОСОБА_6 за аналогічних дорожніх та погодних умов; проведено транспортно-трасолого-автотехнічну експертизу; встановлені та допитані всі учасники події водій та особи, які перебували в салоні даного транспортного засобу, які повідомили про обставини розвитку механізму пригоди. З урахуванням встановленого механізму дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_6 на час початку розвитку події ДТП виконала всі норми вимог, передбачені Правилами дорожнього руху України з метою забезпечення нею безпеки дорожнього руху, а в діях пішохода ОСОБА_7 вбачається невідповідність нормам вимог п.п. 4.1, 4.7, 4.14 (а, б, г, д) ПДР України, при виконанні норм яких цієї дорожньо-транспортної пригоди взагалі б не сталося. В даній ситуації причиною виникнення ДТП є невідповідність дій пішохода технічним нормам вимог розділу 4 ПДР України. При цьому дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками пригоди. Водій ОСОБА_6 не могла передбачити, що пішохід ОСОБА_7 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, раптово, поза пішохідним переходом буде рухатися смугою руху її автомобіля, при цьому водій в момент виникнення небезпеки для руху діяла відповідно до вимог Правил дорожнього руху України, однак не мала технічної можливості своїми односторонніми діями попередити наїзд на ОСОБА_7 , тому в її діях відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги та повно дослідивши всі обставини кримінального провадження №0000072 від 06.02.2020, оцінивши всі докази в справі у їх сукупності, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.
Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.
Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
В статті 284 КПК України наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких кримінальне провадження підлягає закриттю. Серед яких закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Постанова про закриття кримінального провадження є законною та обгрунтованою, коли: зі змісту оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що прийняття зазначеної постанови у відповідності до ст.ст. 91-94 КПК України базувалось на підставі сукупності зібраних доказів, їх повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження, оцінці та аналізу доказів, під час здійснення яких слідчий обгрунтовано та вмотивовано прийшов до висновку про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; матеріали кримінального провадження свідчать про те, що слідчий у відповідності до вимог параграфу другого КПК України, ст. 92 КПК України, виконав покладені на нього вимоги закону про обов`язок доказування у кримінальному провадженню; слідчим були вжиті усі передбачені законом заходи для виконання вимог ст. 91 КПК України.
Судовим розглядом встановлено, що СУ ГУНП у Вінницькій області розслідувалось кримінальне провадження №0000072 від 06.02.2020 по факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій ОСОБА_6 , керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем марки «Ford Tourneo Connect», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по належній смузі руху у напрямку м. Тульчин автодорогою сполученням м. Ольгопіль смт. Кирнасівка, неподалік с. Ганнопіль Тульчинського району Вінницької області, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка у невстановленому місці, не виділивши себе належним чином, перебувала на проїзній частині смуги руху у напрямку м. Тульчин. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

Згідно з постановою заступника начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 24 березня 2020 року кримінальне провадження №0000072 від 06.02.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчий суддя вважає, що заступником начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 у повній мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому законом порядку докази, надано їм належну оцінку, а постанова про закриття вищезазначеного кримінального провадження є обґрунтованою та мотивованою.

Питання про визнання досудового розслідування неповним та таким, що не відповідає кримінальним процесуальним нормам відноситься до повноважень слідчого судді при виконанні функції судового контролю в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя наділений компетенцією на прийняття рішень, якими може зобов`язати слідчого, прокурора вчинити певну процесуальну дію або прийняти певне рішення по кримінальному провадженню або вирішити питання про законність процесуальних рішень слідчого, прокурора в рамках кримінального провадження. Поряд з цим ч. 5 ст. 40 КПК України визначає, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Порівнявши ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з фактичними обставинами, встановленими під час досудового розслідування, заступник начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 обґрунтовано прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Кваліфікуючими ознаками злочину є спричинення в результаті порушення правил дорожнього руху або експлуатації транспорту: смерті потерпілого або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження одному чи кільком потерпілим (ч. 2 ст. 286 КК України).

З оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що в даному кримінальному провадженні проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди; проведений слідчий експеримент за участю водія ОСОБА_6 за аналогічних дорожніх та погодних умов; проведено транспортно-трасолого-автотехнічну експертизу; встановлені та допитані всі учасники події водій та особи, які перебували в салоні даного транспортного засобу, свідки, які повідомили про обставини розвитку механізму пригоди.

Згідно з висновком експерта №157 від 26.02.2020 встановлено, що у дорожній обстановці дії водія ОСОБА_6 регламентувались виконанням вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії пішохода ОСОБА_7 регламентувалися вимогами розділу 4 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_6 не мала технічної можливості попередити наїзд на пішохода ОСОБА_7 терміновим гальмуванням з зупинкою автомобіля до місця знаходження пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України.

Згідно з п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Із досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається що водій ОСОБА_6 не могла передбачити, що пішохід раптово, поза пішохідним переходом буде рухатися смугою руху її автомобіля, при цьому водій в момент виникнення небезпеки для руху діяла відповідно до вимог Правил дорожнього руху України, однак не мала технічної можливості своїми односторонніми діями попередити наїзд на ОСОБА_7 . Остання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (згідно з висновком експерта №10 від 07.02.2020 04.03.2020 етиловий спирт у концентрації 1,3 проміле у крові та 2,6 проміле в сечі (к/п а.с. 30-32), не виділивши себе належним чином для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, перебувала на проїзній частині смугу руху у напрямку м. Тульчин, тобто на смузі руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_6 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (к/п а.с. 23, 25-26, 64-65, 75-76, 103-104), протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.02.2020 (к/п а.с. 7-22) та висновком експерта №157 від 26.02.2020 (к/п а.с. 96-99).

Слідчий суддя не може погодитися з доводами скаржника, який посилаючись на постанови колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справах №668/2604/15-к від 14.05.2020 та №759/2926/16-к від 10. 12.2019, стверджував, що у разі порушення правил дорожнього руху пішоходом кримінальна відповідальність водія не виключається. Позицію Верховного Суду, висловлену по вищезазначених справах, скаржник трактує хибно, оскільки за змістом даних постанов у разі порушення правил дорожнього руху пішоходом та водієм - кримінальна відповідальність водія не виключається. У даному кримінальному провадженні вина водія ОСОБА_6 органами досудового розслідування не встановлена. З урахуванням встановленого механізму дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_6 на час початку розвитку події дорожньо-транспортної пригоди виконала всі норми вимог, передбачених Правилами дорожнього руху України, з метою забезпечення нею безпеки дорожнього руху. В діях водія ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події ДТП.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що закриття кримінального провадження відбулося у силу наявності обставин, які виключають кримінальне провадження, а саме відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 214, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову заступника начальника відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 24 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000072 від 06.02.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: