Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 лютого 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримніальне провадження №0007147 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Корнин Рівненського району Рівненської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Також судом постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 880,40 грн.

Цим же вироком вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, порушуючи порядок встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту, точного часу та місця судовим слідством не встановлено, придбав наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, та який зберігав в полімерній ємності у салоні автомобіля марки ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел 11 жовтня 2016 року близько 16 години, перебуваючи по вул. В.Дивізії 3, в м. Рівне керуючи вказаним вище автомобілем, незаконно зберігав та перевозив наркотичний засіб для особистого вживання без мети збуту до моменту огляду місця події в ході проведення якого працівниками Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області виявлено та вилучено цей засіб, який за висновком експертизи є наркотичним засобом - канабісом, загальною масою 18,5 г.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить суд цей вирок скасувати, а кримніальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

На обґрунтування заявлених вимог захисник вказала, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 узгоджуються з поясненнями ОСОБА_7 про те, що ємність з речовиною була виявлена працівниками поліції до приїзду слідчо-оперативної групи. При цьому обвинувачений зазначав, що відео фіксація нагрудної камери поліцейських велась вибірково, а тому, коли поліцейські при поверхневому огляді автомобіля виявили у так званому "бардачку" ємність з наркотичною речовиною, запропонували йому добровільно на камеру видати її, вказавши, що вона належить йому, тоді його відпустять додому.

Захисник вказала, що оскільки було встановлено, що відеофіксація патрульними, в порушення вимог п.3.5 розділу ІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» не була безперервною, тому нею заявлено клопотання про визнання відеозаписів з нагрудних камер поліцейських недопустимим доказом.

Також апелянт пославшись на показання ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_10 підкинув йому наркотичний засіб, просить ставитись критично до показань цього свідка. На переконання захисника, докази, на які послався суд у вироку, не спростовують показань ОСОБА_7 про те, що наркотична речовина йому не належить та в "бардачок" її підкинув ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги та скасування зазначеного вироку із закриттям провадження у справі, міркування прокурора ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, ухвалюючи даний вирок, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як передбачено ч.3 ст.404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Проте ставлячи вимогу про скасування даного вироку та закриття кримінального провадження, сторона захисту не заявляла клопотання про повторне дослідження обставин із зазначенням підстав для такого дослідження.

Отже, в силу вимог ч.3 ст.404 КПК колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав місцевий суд.

Колегія суддів вважає висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів, без мети збуту, таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, підтвердженим доказами, які безпосередньо суд дослідив та сприйняв під час судового розгляду та дав належну оцінку як кожному доказу окремо, так і їх сукупності.
Зокрема, місцевий суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен з яких окремо посвідчив суду, що при патрулюванні вул. В.Дивізії, ними було зупинено автомобіль у зв`язку з технічними несправностями (відсутній бампер). При спілкуванні з водієм цього транспортного засобу ОСОБА_7 виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, однак він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння. Під час поверхневого огляду автомобіля було виявлено тубус (банку) з речовиною зеленого кольору, яку ОСОБА_7 видав добровільно. При цьому, свідки зазначали, що під час огляду були присутні поняті та проводився відеозапис, однак від учасників зауваження не надходили.

Крім того, свідок ОСОБА_12 - понятий при огляді автомобіля ОСОБА_7 , підтвердив, що банку з речовиною зеленого кольору, було виявлено в ящику біля переднього пасажирського сидіння. При цьому зазначив, що саме водій даного автомобіля повідомив працівників поліції про наявність в машині цієї банки з речовиною зеленого кольору і від нього жодних претензій щодо дій патрульних не поступало.

З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що 11.10.2016 він попросив свого товариша ОСОБА_7 підвезти його автомобілем в м.Рівне, при цьому наркотичних речовин у нього з собою не було і про їх наявність в автомобілі ОСОБА_7 йому нічого не було відомою. Після зупинки автомобіля працівники поліції його обшукали та, не виявивши жодних заборонених предметів, відпустили додому.

Показання усіх вище згаданих свідків стосовно обставин проведення поверхневого огляду автомобіля ОСОБА_7 є чіткими і послідовними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема з протоколом огляду місця події з фототаблицею від 11 жовтня 2016 року. При цьому, колегія суддів наголошує, що вказані свідки перед допитом у суді були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, підстав для оговорення обвинуваченого свідками судом не встановлено.

Також колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на закон доводи захисника про визнання недопустимим доказом відеозапису з нагрудної камери поліцейського у зв`язку з тим, що цей запис здійснювався не безперервно,

За визначенням ч.1 ст.87 КПК, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Проте сторона захисту, заявляючи клопотання про визнання даного доказу недопустимим, не навела жодної обставини, яка б свідчила про його отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, як це передбачено нормами кримінального процесуального закону.

Окрім того, пунктами 3.5-3.6 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеораєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.2016 №100, встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) включення все спілкування повинно бути записано безперервно, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для їжі тощо).

Отже навіть здійснення перерви у відеозйомці при виконанні поліцейськими своїх службових обов`язків, не може розцінюватись як беззаперечна підстава для визнання такого відеозапису недопустимим доказом та не взяття його до уваги судом.

Крім того, під час перевірки обставин кримінального провадження, встановлених місцевим судом, колегією суддів не було виявлено жодних доказів, які б свідчили про вчинення цього злочину ОСОБА_13 , про що вказувала сторона захисту.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить переконання, що вказаний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3