Категорія:ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пустомити Горохівського району Волинської області, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні троє малолітніх дітей, працює слюсарем з ремонту автомобілів ТзОВ «Гаражик», в порядку ст.89 КК України не судимого,

засуджено за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задоволено частково, стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в сумі 85598 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн.

Стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави 2002 (дві тисячі дві) грн. судових витрат у справі за проведення дактилоскопічної та автотоварознавчої експертиз.

Вирішено питання про речові докази та долю арештованого майна.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України за наступних обставин.

Так, згідно вироку суду, ОСОБА_8 19 вересня 2018 року близько 13:20 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, попередньо отримавши від ОСОБА_9 ключ від замка запалювання до автомобіля марки «Volkswagen Touran», номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Естонія), який був ввірений з метою проведення ремонтних робіт, без права користування, розпорядження, після чого, перебуваючи в гаражі, що на АДРЕСА_2 , за допомогою ключа запалювання завів його двигун та здійснив на ньому рух, внаслідок чого незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, вартістю, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №96 від 19.11.2018 року 95 238 грн.

В подальшому, рухаючись належним потерпілому автомобілем марки «Volkswagen Touran», номерний знак НОМЕР_1 по вул.Чернишевського у м.Луцьку, обвинувачений ОСОБА_8 не впорався з керуванням, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля, у зв`язку з чим потерпілому ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду в сумі 95 238 грн., що є значною, оскільки заподіяні реальні збитки на суму більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 оскаржує даний вирок з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, що враховуючи обставини вчинення злочину, його тяжкість, особу обвинуваченого, який хоч і не має судимості в порядку ст.89 КК України, однак раніше до кримінальної відповідальності притягувався, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про відсутність позитивних змін у поведінці ОСОБА_8 , кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, своєї винуватості у вчиненому не визнавав, значний обсяг матеріальної шкоди, яка відшкодована частково, рішення суду першої інстанції про застосування інституту умовного звільнення від відбування призначеного покарання до ОСОБА_8 , є необґрунтованим.

Крім того, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок безпідставно не застосував як додаткове покарання конфіскацію майна, яке передбачене санкцією ч.2 ст.289 КК України, та не застосувавши його не навів переконливих мотивів такого незастосування, що на його думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2019 року в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала з підстав викладених у ній, обвинуваченого і його захисника, які скаргу заперечили, потерпілого і його представника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

В силу ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину незаконного заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України є правильною та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд не знаходить їх достатньо переконливими та погоджується з законністю, обґрунтованістю та справедливістю покарання, призначеного обвинуваченому.

Так, при визначенні його виду та розміру суд першої інстанції, ґрунтуючись на положеннях ст.65 КК України, врахував характер, обставини та ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання - добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, обставини, що обтяжують покарання, якими суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відомості про особу цього обвинуваченого, а саме те, що він, в порядку ст.89 КК України не судимий, має постійне місце проживання та роботи, де характеризується з позитивної сторони, одружений, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, вину у скоєному не визнав, вибачився перед потерпілим, завдані злочином збитки частково добровільно відшкодовані, позицію потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні.

Взявши до уваги ці обставини у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років відповідно санкції, ч.2 ст.289 КК України, зі звільненням від відбування цього покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, винуватість у вчиненому не визнавав, збитки відшкодував лише частково, хоч і мають місце, однак не могли стати визначальними для прийняття рішення про неможливість його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На думку апеляційного суду, наявність пом`якшуючої покарання обставини, часткове відшкодування матеріальних збитків, відсутність претензій з боку потерпілої сторони, молодий вік обвинуваченого, наявність сталих соціальних зв`язків, малолітніх утриманців, постійного місця проживання, позитивних характеристик, дають підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з застосуванням звільнення від відбування покарання, призначеного за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку в межах ст.75 КК України.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що обране покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, що не можна визнати надмірно м`яким, як про це стверджує сторона обвинувачення, а відтак, відсутні підстави для зміни чи скасування вироку місцевого суду.

Щодо доводів прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачене санкцією ч.2 ст.289 КК України, то апеляційний суд зазначає, що місцевим судом в цій частині прийнято обґрунтоване рішення, яке належним чином мотивоване з посиланням на положення ст.77 КК України, оскільки обвинувачений звільняється від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Поряд з цим, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині вироку відомостей про не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, не є правовою підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді