Дата документу 15.02.2021 Справа № 320/3372/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/3372/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/639/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула 15 лютого 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України щодо переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 20 лютого 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України щодо запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вказані ризики не зникли та не зменшилися, а застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначив, що розгляд клопотання прокурора про продовження тримання під вартою відбувся за його відсутності, чим було порушено його право на захист. Звертає увагу, що він перебував на самоізоляції у зв`язку з пандемією COVID-19. Вказує, що з ризиками про які зазначив прокурор він не згоден, зокрема, ризик вчинення нового злочину не доведений, а ризик переховування безпідставний, оскільки він зобов`язується прибувати на кожний виклик до суду. Посилаючись на міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 , просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, ухвалу суду скасувати.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд провадження за його відсутності, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч.4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо розгляду клопотання за відсутності ОСОБА_7 колегія суддів виходить з наступного.

Так, положеннями ч.1 ст.193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу (його продовження) здійснюється за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника.

Відповідаючи на доводи апелянта про наявність процесуальних порушень при розгляді відповідного клопотання, судова колегія звертає увагу той факт, що розгляд клопотання прокурора в суді відбувався за участю захисника ОСОБА_6 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 у тому числі зі стадії досудового розслідування.
Одночасно апеляційним суд зазначає, що права, передбачені ст. 42 КПК України ОСОБА_7 реалізував при апеляційному розгляді.
Перевіряючи доводи ОСОБА_7 щодо недоведеності ризиків можливого переховування та вчинення нового злочину колегія судді виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено вірність висновків суду щодо продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України внаслідок попередніх притягнень обвинуваченого до кримінальної відповідальності.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні та враховано у сукупності із іншими обставинами відносно особистості обвинуваченого, які були предметом дослідження суду.
ОСОБА_7 не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів та звільнявся від відбування покарання з випробуванням, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та додатково підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Колегія суддів приходить до висновку, що раніше встановлений ризик вчинення іншого кримінального правопорушення на час ухвалення оскаржуваного рішення не зменшився.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із зазначеним ризиком,колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності у нього постійного місця проживання, внаслідок не надання відповідних доказів, слід визнати непереконливим для вирішення питання про зміну запобіжного заходу.

З цього приводу судова колегія звертає увагу, що матеріали провадження містять декілька адрес можливого проживання ОСОБА_7 , зокрема, АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 .

При цьому, сам обвинувачений кожного разу вказував іншу адресу проживання, що за відсутності документального обґрунтування, не переконує апеляційну інстанцію в вірогідності та ефективності запропонованого стороною захисту альтернативного запобіжного заходу.

Між тим, положення ч. 3 ст. 196 КПК України чітко визначають зазначення в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту точну адресу житла, яке обвинуваченому забороняється залишати. При цьому, вочевидь підлягають доведенню обставини можливості користуватися заявленим житлом.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_7 до 20 лютого 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4