УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002572, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майноу кримінальному провадженні №0002572, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 00), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002572 від 17.03.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 28.03.2014 невстановлені особи шляхом обману з використанням завідомо підроблених документів заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . За даними реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності державним реєстратором ОСОБА_5 28.03.2014 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації від 20.05.2001 року, номер запису 5148153, індексний номер: 11998972.

Водночас, відповідно до довідки Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації від 15.04.2020 квартира АДРЕСА_1 не приватизована та рішення (розпорядження) про приватизацію даної квартири на ім`я ОСОБА_6 не приймалось та відповідно свідоцтво про право власності на дану квартиру на його ім`я не видавалось.

Також в ході здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні допитаний ОСОБА_7 , який надав покази, що відповідно до ордеру на жиле приміщення №71961, виданого 21.08.1989 ОСОБА_8 (батьку) на сім`ю із чотирьох осіб надано право зайняття жилого приміщення площею 39,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Ордер виданий на підставі рішення виконкому Шевченківської Ради народних депутатів від 14.08.1989 за №444.

Крім того, під час досудового розслідування також встановлено, що після смерті батьків у 2010 році та 2014 році, ОСОБА_7 звернувся до Шевченківської РДА про зміну договору найму після померлого батька, де розпорядженням вищезазначеної РДА за №476 від 31.08.2015 за згодою брата ОСОБА_9 , змінено договір найму і як наслідок цього він та його брат ОСОБА_9 з 31.08.2015 є наймачами квартири АДРЕСА_1 .

Також органом досудового розслідування встановлено, що квартира станом на сьогоднішній день є не приватизованою, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не зверталися до Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації з заявою про приватизацію даної квартири.

В ході слідства також був допитаний в якості свідка ОСОБА_6 який пояснив, що ніколи не був власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 та ніяких правовстановлюючих документів не отримував.

Після реєстрації права власності за ОСОБА_6 дана квартира з 2014 року по 2017 рік була ще чотири рази відчужена(перепродана) та останнім її власником за даними реєстру прав власності на нерухоме майно є ОСОБА_4 .

Вказані обставини підтверджуються, матеріалами кримінального провадження, які долучені до клопотання, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 16.03.2019; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06.11.2019, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 04.12.2019;протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 01.09.2020;іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.
01.07.2021 постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві вищевказане нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що є об`єктом кримінально протиправних дій, у відповідності до ст.98 КПК України визнано речовим доказом.

В судове засідання прокурор не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутністю, клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав у ньому зазначених.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення та обставини кримінального правадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність і достатність правових підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, яке відповідає ознакам ст. 98 КПК України з огляду на наступне.

Так, слідчим суддею встановлено та матеріалами клопотання підтверджено, що в провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002572 від 17.03.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане нерухоме майно необхідно з метою збереження речових доказів як на об`єкт кримінально-протиправних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 01.07.2021 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).

Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи були висловлені, у тому числі, у справах: «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07 травня 2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12 березня 2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11 червня 2015).

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення.
Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Водночас, вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує і те, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Враховуючи вищевикладене та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002572 від 17.03.2019, слідчий суддя з метою запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 01.07.2021 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Враховуючий викладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002572, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, із забороною відчуження та розпорядження, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1