Справа № 317/402/21
Провадження № 1-в/317/68/2021
У Х В А Л А
25 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , (відеоконференцзв`язок)
захисника засудженого, адвоката ОСОБА_5 ,
представника адміністрації установи ОСОБА_6 , (відеоконференцзв`язок)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за клопотанням захисника ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тункуюк Комишнінського району Кустанайської області держави Казахстан, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше в силу ст. 89 КК України не судимий; засуджений:

08.02.2016 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:
08.02.2021 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 .
Клопотання вмотивоване тим, що вироком Василівського районного суду Запорізької області від 08.02.2016 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 2 заохочення правами начальника установи та начальника відділення, на теперішній час стягнень не має.
За період відбування покарання підвищив свій загальноосвітній рівень, а саме в період з 2017 року по 2019 рік закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та отримав такі професії як «Оператор котельні 2-го розряду», «Токар 2-го розряду», «Муляр 2-го розряду».
Засуджений ОСОБА_4 неодноразово перебував на амбулаторному лікуванні в медичній частині № 99 з діагнозом: «Енцефалопатія змішаного генезу. Атактичний, цефалічний синдром». Також засуджений ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в 2017 та 2018 роках в Дніпровській багатопрофільній лікарні № 4 з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Хронічний гепатит, неактивна фаза. Хронічний панкреатит, помірна активність. Енцефалопатія складного генезу. Міопія середнього ступеню праворуч». За станом здоров`я на виробництві не працював.
У судовому засіданні захисник засудженого підтримала клопотання та просила його задовольнити, додатково зазначила про стягнення засудженого погашені у встановленому законом порядку та просила суд взяти до уваги стан здоров`я засудженого.
Засуджений клопотання підтримав, просив його задовольнити та звільнити його від

подальшого відбування покарання умовно-достроково. Пояснив, що у зв`язку із станом свого здоров`я не може працювати на виробництві колонії, нещодавно переніс мікро-інсульт, тяжко хворіє його матір. Стягнення обґрунтовує відношенням адміністрації колонії, заохочення не отримував, незважаючи на те, що під час відбування покарання постійно підвищував свій загальноосвітній рівень та отримав три професії.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки характеристика, надана адміністрацією колонії на засудженого, є посередньою, під час розгляду справи в суді вину свою не визнавав, вчинив тяжкий умисний злочин із застосуванням зброї, за який йому було призначено мінімальне покарання, має 19 стягнень, які хоча і погашені, проте не свідчать про його сумлінну поведінку під час відбуття покарання, таким чином засуджений не довів свого виправлення.
Представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» також заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки ОСОБА_4 не довів свого виправлення. Під час відбування покарання участі в організації виховних заходів та у реалізації програм диференційованого виховного впливу, відповідно до ст. 123 КВК України, не приймав, із заявами про працевлаштування на добровільній основі до адміністрації колонії не звертався.
Суд, вислухавши доводи засудженого та його захисника, прокурора, представника адміністрації колонії, дослідивши зміст клопотання, особову справу засудженого, встановив наступне.
ОСОБА_4 засуджений 08.02.2016 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

З наданої адміністрацією виправної колонії характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 29.06.2016.
Початок строку відбування покарання 27.06.2016, кінець строку 27.06.2021.
Під час тримання в Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 25.07.2016 відбував покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризувався позитивно, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці мав одне заохочення правами начальника установи.

З 10.02.2017 проходив лікування в міжобласній лікарні при Дніпропетровській УВП № 4, характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 25.03.2017 відбував покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризувався негативно, допустив чотири порушення вимог режиму відбування покарання, які виразилися у порушенні розпорядку дня, зберіганні заборонених предметів, порушенні форми одягу та у порушенні внутрішньо-цехового режиму, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці мав одне заохочення правами начальника відділення СПС.

З 15.01.2018 проходив лікування в міжобласній лікарні при Дніпропетровській УВП № 4, характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 07.02.2018 відбуває покарання в ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується наступним чином. Допустив п`ятнадцять порушень вимог режиму відбування покарання, які виразилися у тому, що перешкоді проводити догляд, пошкодженні державного майна, порушенні розпорядку дня, порушенні форми одягу, порушенні локалізації, нетактовній поведінці та у тому, що без дозволу адміністрації виносив продукти харчування з їдальні, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

На виробництві установи не працевлаштований.

Взаємовідносини з іншими засудженими підтримує як позитивної, так і негативної

спрямованості. У відношенні до персоналу установи може проявити грубість, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст. 123 КВК України, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає.

Відповідно до ст. 123 КВК України, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає.
Відповідно до ст. 126 КВК України, прагнув до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, у 2017 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та отримав професію «Оператор котельні 2-го розряду», у 2018 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та отримав професію «Токар 2-го розряду», у 2019 рокі закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та отримав професію «Муляр 2-го розряду».
Відповідно до ст. 127 КВК України, участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає.

Засуджений під час відбування покарання був поставлений на профілактичні обліки як схильний до самогубства або членоушкодження, як схильний до нападу та захоплення заручників.

За вироком суду має позов 17 089,71 грн, який не відшкодований.

15.03.2018 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 100, 101 КВК України у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації.

18.01.2019 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

31.10.2019 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

07.11.2019 Запорізьким районним судом Запорізької області відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

В матеріалах справи міститься відповідь Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області Вих. № 1373/36-20 від 04.11.2020 на запит адвоката ОСОБА_5 , відповідно до якої засуджений ОСОБА_4 , 1961 р.н., прибув до ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» 29.06.2016. Перебував на стаціонарному лікуванні в медичній частині № 99 у період з 17.08.2016 по 31.08.2016 з діагнозом: «Енцефалопатія змішаного генезу. Атактичний, цефалічний синдром». Також засуджений ОСОБА_4 перебував на амбулаторному лікуванні в медичній частині № 99 з 12.01.2017 по 06.02.2017 з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Енцефалопатія змішаного генезу. Атактичний та цефалічний синдром». З 10.02.2017 по 10.03.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в Дніпровській багатопрофільній лікарні № 4 з діагнозом: «Енцефалопатія змішаного генезу. Атактичний, цефалічний синдром». З 19.12.2017 по 11.01.2018 ОСОБА_4 отримав амбулаторне лікування в медичній частині № 99 з діагнозом: «Енцефалопатія змішаного генезу. Атактичний, цефалічний синдром». З 16.01.2018 по 04.02.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в Дніпровській багатопрофільній лікарні № 4 з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Хронічний гепатит, неактивна фаза. Хронічний панкреатит, помірна активність. Енцефалопатія складного генезу (посттравматичний, гіпертензивний, атеросклеротичний) з помірним цефалічним синдромом. Міопія середнього ступеню праворуч. Гіперметропія праворуч. Гіпертонічна ангіопатія судин сітківки, пресбіопія обох очей». 28.03.2018 отримав амбулаторне лікування в медичній частині № 99 з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Неускладнений гіпертонічний криз». В подальшому за медичною допомогою не звертався.
Статтею 81 КК України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:
- засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2

ст. 81 КК України);
- засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).
Так, з урахуванням положень ст. 12, 24 КК України, станом на момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_4 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 81 КК України, а саме не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до довідки, виданої головним бухгалтером БВК № 99 та в.о. начальника ПЕВ БВК № 99, засуджений ОСОБА_4 на виробництві колонії не працював.

З матеріалів справи також вбачається, що засуджений ОСОБА_4 має 2 заохочення у вигляді подяки правами начальника установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці від 30.12.2016 та 31.03.2017. Однак також має 19 стягнень правами начальника установи, а саме зберігання заборонених предметів, порушення форми одягу, порушення внутрішньо-цехового режиму, порушення розпорядку дня, перешкоджання проведенню огляду, пошкодження державного майна, нетактовна поведінка, порушення локалізації, невиконання законних вимог адміністрації, винесення продуктів харчування з їдальні, що потягнули за собою покарання у вигляді догани, суворих доган, поміщення до дисциплінарного ізолятора та приміщення камерного типу, що свідчить про нестабільність поведінки.

Тобто засуджений ОСОБА_4 на протязі всього часу відбування покарання порушував установлений порядок відбування покарання та допускав злісні порушення, за що на нього накладались досить суворі стягнення.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення. Стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності. Програми диференційованого виховного впливу на засуджених повинні враховувати можливості виховної функції режиму відбування покарання, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, заходів заохочення і стягнення, які застосовуються до осіб, позбавлених волі, самодіяльних організацій засуджених, громадських, благодійних і релігійних організацій, а також залучення засуджених до самовиховання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі та у роботі самодіяльних організацій засуджених, а також не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, однак у 2017-2019 роках підвищував свій загальноосвітній рівень та отримав три професії.

Враховуючи положення ст. 81 КК України, відповідно до яких умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим певної частини строку покарання, посилання захисника на наявні захворювання у засудженого не приймаються судом до уваги як підстава для умовно-дострокового звільнення, оскільки наявність захворювань може стати підставою для вирішення питання щодо звільнення за хворобою в порядку ст. 84 КК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення, оскільки його поведінка за весь час відбуття покарання не є стабільною та позитивної спрямованості, враховуючи непрацевлаштованість засудженого під час відбуття покарання, неодноразове притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що згідно з законом виключає можливість умовно-дострокового звільнення, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 6, 133, 123, 153, 154 КВК України, ст. 12, 24, 81 КК України, ст. 336, 369-372, 376, 392-393, 395, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1