Номер провадження: 11/813/24/21
Номер справи місцевого суду: 1-14/2005
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підсудних ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 , підсудного ОСОБА_9 , захисника підсудного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2019 року, яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Суми, має середню освіту, не працює, не одружений, раніше судимий 20.02.2003 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Призначено ОСОБА_9 покарання за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відповідно до ч. 4 ст. 49 КК України, у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.02.2003 року і за сукупністю вироків, у відповідності з п. «б» ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 71 КК України, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності.
Зараховано у строк відбутого ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі:
- відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України час його попереднього ув`язнення з 28.06.2003 року до 11.04.2006 року, з 06.02.2017 року до 04.12.2017 року, тобто 3 роки 07 місяців 11 днів попереднього ув`язнення, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що дорівнює 7 рокам 02 місяцям 22 дням позбавлення волі;
- період відбування ним покарання за вироком апеляційного суду Одеської області від 01.08.2005 року за період з 12.04.2006 року до 05.02.2017 року, тобто 10 років 09 місяців 23 дня.
Враховуючи періоди, зараховані до строку відбутого покарання, звільнено засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як такого, що відбув призначене цим вироком покарання.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який уродженця м. Суми, який має середню освіту, зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, не судимий, проживає за адресою АДРЕСА_2 ,
визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Призначено ОСОБА_10 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Призначено ОСОБА_10 покарання за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відповідно до ч. 4 ст. 49 КК України, у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності.

Зараховано у строк відбутого ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі:

- відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України час його попереднього ув`язнення з 28.06.2003 року до 11.04.2006 року, з 06.02.2017 року до 13.12.2017 року, тобто 3 роки 07 місяців 20 днів попереднього ув`язнення, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що дорівнює 7 рокам 03 місяцям 10 дням позбавлення волі;

- період відбування ним покарання за вироком апеляційного суду Одеської області від 01.08.2005 року за період з 12.04.2006 року до 05.02.2017 року, тобто 10 років 09 місяців 23 дня.

Враховуючи періоди, зараховані до строку відбутого покарання, звільнено засудженого ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як такого, що відбув призначене цим вироком покарання.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді застави залишено незмінним, а після набрання вироком законної сили повернути суму внесеної застави заставодавцю.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 залишено без розгляду.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засудженими за скоєння злочину за наступних обставин.

Так, 12.06.2003 року ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Краснознам`янка Іванівського району Одеської області і дізнавшись від місцевих мешканців про те, що за місцем проживання потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 може зберігатися значна сума грошових коштів, вступили у злочинну змову для здійснення розбійного нападу з метою заволодіння майном.

Реалізуючи злочинний умисел, в ніч з 12.06.2003 року на 13.06.2003 року ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, прийшли до будинку АДРЕСА_3 , проникли до приміщення літньої кухні вказаного домоволодіння, напали на ОСОБА_18 , що там знаходилась, і, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, діючи спільно, нанесли заздалегідь заготовленим сокирою і ножем множинні удари по голові і тілу ОСОБА_18 з метою подолання її опору, вбивства і заволодіння майном.

Після того, як потерпілий ОСОБА_17 зайшов до приміщення літньої кухні, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , діючи спільно, напали на нього і з метою подолання опору, умисного вбивства та подальшого заволодіння майном нанесли сокирою і ножем множинні удари по голові і різним частинам тіла, спричинивши тілесні ушкодження, небезпечні для життя і здоров`я потерпілого.

Далі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у дворі будинку за вказаною адресою, діючи спільно, настигли ОСОБА_16 і напали на неї, з метою умисного вбивства і заволодіння майном, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, нанесли їй множинні удари ножем і сокирою в область голови, спричинивши тілесні ушкодження, небезпечні для життя і здоров`я потерпілої.

В результаті своїх спільних умисних дій ОСОБА_9 і ОСОБА_10 спричинили потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, від яких у останніх настала смерть.

Позбавивши життя потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 і ОСОБА_16 , доводячи злочинний умисел до кінця, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 проникли до житлового будинку, розташованого у дворі за вказаною адресою, та заволоділи грошовими коштами у великому розмірі, які потерпілі зберігали в будинку, в сумі приблизно 1500 доларів США (що за курсом НБУ складало 7999,5 грн.), після чого залишили місце події.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
- прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини засуджених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчинених злочинах, правильності кваліфікації їх дій, просить вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2019 року змінити у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, яке призвело до неправильного призначення покарання засудженим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вважає, що суд безпідставно звільнив обвинувачених від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного за п.п.1,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 74 та ст. 49 КК України.

- засуджений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити відносно нього виправдувальний вирок, яким визнати його невинуватим у вчинені злочинів, передбачених п.п.1,6,12 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та виправдати по всіх статтях обвинувачення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів, або постановити ухвалу про направлення справи на додаткове розслідування. Скасувати запобіжний захід у виді застави та повернути кошти заставодателю, роз`яснивши порядок поновлення його порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував висновки Європейського Суду з прав людини у справі «Зякун проти України», остаточне рішення якого ухвалене у Страсбурзі 25.05.2016 року, відповідно до якого заявник зазнав тілесних ушкоджень внаслідок жорстокого поводження, яке слід кваліфікувати як нелюдське та таке, що принижує гідність, що вказує на одержання його визнавальних показів незаконним шляхом та є недопустимим доказом у справі, в зв`язку з чим вважає, що судом проігноровано встановлені ЄС обставини, що обидва обвинувачені піддавались фізичним тортурам працівниками правоохоронних органів і ці факти не були предметом дослідження національних судів.

Зазначає, що не встановлено важливі обставини справи зокрема, саме суми доларів США отриману померлими від продажу будинку.

Вважає, що саме свідок ОСОБА_19 причетна до вбивства потерпілих, яка оговорила обвинувачених з метою уникнення відповідальності, посилаючись на розбіжності в її показаннях, які на його думку, є недостовірними та суперечливими, що суд належним чином не перевірив.

Стверджує, що показання неповнолітніх свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , є суперечливими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки вважає, що вони надали їх під тиском слідства, а показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 суд безпідставно до уваги не прийняв.

Наголошує, що докази, на які суд послався як на такі, що підтверджують його винуватість у вчиненні вбивства трьох людей, яке він не вчиняв, а саме наявність на вилученому у нього кросівку та рушнику крові, яка може належати потерпілим, є недостатніми, оскільки висновок експертизи ґрунтується на припущені та не містять доказів причетності ОСОБА_9 до вбивства цих осіб.

Вважає, що обвинувачення ґрунтується на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, які на його думку були сфальсифіковані органом досудового слідства.

- захисник засудженого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить постановити щодо ОСОБА_10 виправдувальний вирок, яким визнати його невинуватим у вчинені злочинів, передбачених п.п.1,6,12 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та виправдати по всіх статтях обвинувачення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів та недоведеності його участі у вчинені цих злочинів. Скасувати запобіжний захід у виді застави та повернути кошти заставодавця, роз`яснити ОСОБА_10 порядок поновлення його порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що органом досудового слідства та судом допущено однобічність, неповноту та упередженість досудового та судового слідства, висновки суду не відповідають викладеним в оскаржуваному вироку фактичним обставинам справи, допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильно застосовано кримінальний закон.

Вважає, що суд не прийняв до уваги висновки ЄСПЛ викладені у рішенні «Зякун проти України» та безпідставно поклав в основу обвинувального вироку докази, які мотивовані тим, що стороною захисту не доведено факт наявності у засуджених ОСОБА_25 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень із кровотечою, що не мав права робити, оскільки ЄС встановлено, що обидва обвинувачені піддавались фізичним тортурам працівниками правоохоронних органів і ці факти не були предметом дослідження національних судів.

Стверджує, що докази винуватості ОСОБА_10 у вчиненні зазначених злочинів сфальсифіковані, а докази, які б могли свідчити про його невинуватість, органом досудового слідства втрачено, що залишилось поза увагою суду.

Посилається, що конверт із слідом долоні руки ОСОБА_10 , який нібито вилучений при огляді місця події від 13.06.2003 року, не мав відповідних пояснювальних надписів та підписів понятих, на що суд першої інстанції уваги не звернув, та навпаки трактував його на користь сторони обвинувачення.

Також захисник вказує на відсутність знаряддя вбивства, звертає увагу на суперечності та розбіжності у показаннях свідків по справі, особливо показання свідка ОСОБА_19 , які районний суд не усунув і не надав їм належної правової оцінки, та не прийняв до уваги показання свідків, які вказують на непричетність обвинувачених до вбивства потерпілих.

Стверджує, що обвинувальний вирок щодо обвинувачених за відсутності доведеності їхньої вини, є способом ухилення держави Україна від відповідальності за незаконне засудження цих осіб.

Вказує на порушення права обвинуваченого ОСОБА_10 на захист, оскільки йому органом досудового слідства було надано захисника, який не був адвокатом, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Крім того, зазначає, що визначаючи строк відбутого ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції оскаржуваним вироком встановив строк відбутого покарання ОСОБА_10 18 років, 1 місяць і 2 дні, звільнивши останнього від покарання, як такого, що відбув його. Однак, верхня межа покарання у виді позбавлення волі, передбачена диспозицією статті 115 КК України, є 15 років (крім довічного ув`язнення). На його думку, суд фактично оскаржуваним вироком встановив факт відбування обвинуваченим ОСОБА_10 покарання на строк більше верхньої межі санкції ст. 115 КК України, при цьому не обґрунтував належним чином рішення в цій частині.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти інших апеляційних скарг; прокурора ОСОБА_7 , який не підтримав жодної апеляційної скарги; пояснення засуджених та захисника засудженого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні скарги у повному обсязі та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 365 КПК України (в ред. 1960 року), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст. 323 КПК України (в ред.1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду загалом в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального та кримінального процесуального Закону, вірно встановив фактичні обставини скоєних злочинів, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_26 та ОСОБА_10 у їх вчинені.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, судовий розгляд в районному суді було проведено у відповідно до вимог ст. 299 КПК України (в ред. 1960 року) в загальному порядку, під час якого було досліджено в повному обсязі наявні у матеріалах справи докази.

При цьому, головуючий визначив порядок та об`єм дослідження доказів з урахуванням думки учасників судового провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду засуджені ОСОБА_26 , ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг та додатково вказали, що вони вину в інкримінованих їм злочинах не визнають, а надані ними під час досудового розслідування неправдиві визнавальні покази були надані під фізичним і психологічним тиском.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_26 та ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи під час судового розгляду судом першої інстанції за згодою сторони захисту та обвинувачення у відповідності з положеннями ст. 308, п. 2 ч. 1 ст. 306 КПК України (в редакції 1960 року) були оголошені покази потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 , представника потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_29 , надані ними під час досудового розслідування і у попередніх судових засіданнях районного суду, які підтвердили факт вбивства їх рідних - ОСОБА_18 ОСОБА_17 та ОСОБА_16 та викрадення з будинку де вони проживали грошових коштів.

При цьому, потерпілий ОСОБА_12 безпосередньо підтвердив наявність у його рідних грошових коштів, отриманих від продажу будинку та інших накопичень в загальній сумі близько 2000 доларів США, а потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_28 наявність у рідних грошових коштів у сумі не менше ніж 1500 доларів США, які вони заощаджували для газифікації їхнього будинку та які після вбивства їх рідних зникли.

Саме з встановлених у ході допиту потерпілих обставин органом досудового розслідування та судом була визначена мінімальна сума викраденого, яка як зазначено в обвинуваченні становить приблизно 1500 доларів США (що за курсом НБУ на час скоєння злочину складало 7999,5 грн.)

За наведених вище обставин, доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_26 та захисника ОСОБА_11 , з приводу не встановлення районним судом отриманої вбитими потерпілими суми коштів від продажу будинку, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки районний суд вірно прийняв до уваги покази потерпілих у вказаній кримінальній справі, та формулюючи доведене судом обвинувачення зазначив суму викраденого майна, мінімальний розмір якого встановив в ході проведення судового розгляду.

На думку апеляційного суду, з урахуванням тривалості часу з моменту продажу будинку до розгляду справи районним судом за результатами якого ухвалено оскаржуваний вирок та наслідків злочину, в результаті яких настала смерть трьох потерпілих, які безпосередньо були обізнані про конкретний розмір наявних у них на зберіганні грошових коштів, ці обставини фактично надавали можливість районному суду визначити суму викраденого майна саме у зазначеному в обвинувальному вироку розмірі.

В судовому засіданні районного суду було допитано свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_30 та експерта ОСОБА_31 , які як свідчить протокол та аудіозапис судового засідання, надали чіткі та послідовні покази, які в свою чергу узгоджуються з дослідженими у своїй сукупності з іншими доказами у справі та які підтверджують вину засуджених у вчинених ними злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі яких ухвалено обвинувальний вирок.

Так, свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показала, що влітку 2003 року знаходилась на ставку поблизу с. Краснознам`янка Іванівського району Одеської області разом з неповнолітніми ОСОБА_32 і ОСОБА_33 . Там вона познайомилась с засудженими ОСОБА_26 та ОСОБА_10 , приятелями засуджених ОСОБА_34 і ОСОБА_35 . В ході спілкування, між нею та ОСОБА_26 та ОСОБА_10 відбулася розмова, під час якої останні розпитували її де проживає сім`я потерпілих, пояснюючи це тим, що начебто останні заборгували ОСОБА_26 1,5 тис. доларів. В подальшому, разом із ОСОБА_36 на його автомобілі вона їздила до с. Зіміново, купувати горілку. До пізнього вечора вони всі знаходились на ставку, вживали алкогольні напої. Наступної ночі засуджені приїхали до неї до дому, залишили автомобіль позаду її городу, розпитували де живуть потерпілі та пішли за вказаним нею напрямком за місцем проживання потерпілих близько 23:00 години. При цьому вона бачила, що у наявному у ОСОБА_26 чорному пакеті знаходилася сокира. Приблизно через 2 години засуджені повернулись до неї додому, руки та одяг яких були в крові. Помивши руки, останні передяглись у чистий одяг, який дістали з автомобіля. В розмові, яка відбувалася між засудженими свідок почула, що вони забрали борг, при цьому побачила, що вони принесли з собою гроші долари США. На прохання засуджених, їх одяг вона спалила у пічці, якою користувалась у літню пору із-за відсутності у будинку електрики. На ранок дізналась від своєї матері, що вбито сім`ю ОСОБА_37 . При цьому, свідок ОСОБА_19 стверджувала, що познайомилася із засудженими саме до того дня, коли було вчинено вбивство, а не після.

У свої показаннях свідок ОСОБА_19 незміно і послідовно, неодноразово, протягом тривалого часу, а саме від початку досудового розслідування та під час допитів в районному суді вказувала на засуджених як на осіб, які в ніч скоєння вбивства потерпілих приходили до неї додому, розпитували про дорогу до будинку потерпілих, а через кілька годин повернулись у закривавленому одязі, який передали їй для знищення, перевдягнувшись у чистий одяг, змили водою сліди крові з рук та при цьому демонстрували гроші долари США.

Ставити під сумнів надані свідком ОСОБА_19 в районному суді показання у апеляційного суду відсутні будь які підстави, оскільки свідок була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведена до присяги.

Районним судом, з метою усунення протиріч в показаннях свідка ОСОБА_19 , у судовому засіданні були оголошені покази останньої, які вона надавала під час досудового слідства і в попередніх судових засіданнях та встановлено, що розбіжності відносно викладених свідком у ході досудового слідства обставин, показання про причетність до злочину крім підсудних ще й інших осіб обумовлені впливом на останню з боку інших учасників кримінального провадження, що знайшло своє в відображення в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що на даний час не є актуальною зазначена стороною захисту обставина, яка нібито могла вплинути на правдивість показів свідка зокрема, що на момент злочину і проведення початкових слідчих дій ОСОБА_19 була засуджена з іспитовим строком і відбувала випробування.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що на час допиту у судовому засіданні 12.12.2018 року свідок ОСОБА_19 мала погашену судимість, а також була обізнана про те, що засуджені на час розгляду не перебували під вартою.

Разом з тим, не дивлячись на зазначені обставини, свідок ОСОБА_19 надала покази, які викладені у вироку суду першої інстанції і свідчать на підтвердження факту вчинення засудженими злочину відносно сім`ї потерпілих, та які в тому числі узгоджуються з іншими дослідженими районним судом доказами.

Свідок ОСОБА_30 , в судовому засіданні районного суду підтвердила факт прибуття 11.06.2003 року близько 13 години на автомобілі з реєстраційними номерами Сумської області засудженого ОСОБА_9 разом з іншою жінкою до належної їй торгівельної точки, де вона працює як фізична особа - підприємець у с. Малозименово Іванівського району Одеської області та придбання останніми продуктів харчування та спиртних напоїв. Також свідок підтвердила прибуття цих же осіб до магазину в той же день, у вечірній час. Також свідок зазначила, що через кілька днів після цієї події від жителів села вона дізналась про вбивство сім`ї у с. Краснознам`янка Іванівського району Одеської області.

Показання зазначеного свідка вказують на правдивість показань свідка ОСОБА_19 в частині знайомства з засудженими станом на 11.06.2003 року, тобто напередодні скоєння злочину.

Районним судом у судовому засіданні було оголошено покази неповнолітнього свідка ОСОБА_38 , якій на час скоєння злочину виповнилося 14 років щодо часу знайомства та спілкування останньої разом з засудженими. При цьому районним судом була звернута увага на те, що двічі свідок надавала покази щодо знайомства та спілкування з засудженими до скоєння вбивства, а один раз після його скоєння та з урахуванням наявних суперечностей в показах цього свідка районним судом була надана відповідна правова оцінка, під час якої районний суд вірно прийшов до висновку про неможливість прийняття як достовірних та належних показів щодо знайомства з засудженими після скоєння вбивства, в тому числі з урахуванням показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_30 , які спростовують ці обставини.

На думку апеляційного суду, районний суд вірно врахував у вироку, що зазначений свідок, яка на час злочину перебувала у неповнолітньому віці, могла сплутати чи забути ці обставини і це може вказувати на її вразливість та схильність змінювати думку під впливом обставин чи сторонніх осіб.

З оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_20 , якому на час скоєння злочину виповнилося 13 років вбачається, що останній в період з 10 по 12 червня 2003 року спілкувався з ОСОБА_19 та залишався ночувати у неї вдома. При цьому він вказав, що в один з цих днів разом з ОСОБА_39 та ОСОБА_19 на ставку в с. Краснознам`янка вони познайомилися з підсудними ОСОБА_9 та ОСОБА_40 , та ще двома чоловіками, з якими ОСОБА_19 вживала спиртні напої. Також свідок підтвердив факт, що ОСОБА_19 разом з ОСОБА_9 їздили в село за горілкою та продуктами харчування, після чого ввечері розійшлися по домівках.

Ці показання свідка ОСОБА_20 повністю узгоджуються з показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_38 та в тому числі з урахуванням показів свідка ОСОБА_30 , яка на протязі тривалого часу неодноразово та конкретно зазначала час прибуття ОСОБА_9 разом з ОСОБА_19 до її магазину саме 11.06.2020 року, спростовують твердження засуджених про перебування на ставку та знайомство зі свідками після того, як було скоєно вбивство потерпілих.

Експерт ОСОБА_41 у судовому засіданні підтвердив надані ним раніше і оголошені судом покази та стверджував, що при проведені дактилоскопічної експертизи ним досліджувалися сліди рук, вилучені на місці події 13.06.2003 року. Слід, який пізніше був ідентифікований як такий, що належить ОСОБА_42 знаходився у конверті разом з іншими слідами з місця події.

Відповідно до показів свідка експерта-криміналіста ОСОБА_43 , оголошених у судовому засіданні судом встановлено, що 13.06.2003 року він як експерт-криміналіст у складі слідчо-оперативної групи брав участь в огляді місця події, у ході якого обробляли поверхні предметів, зокрема двері житлового будинку та інші поверхні різними дактилоскопічними порошками. Вилученні сліди рук упаковували і опечатували в паперовий конверт, який підписували з зазначенням місця його виявлення. Як пояснив експерт, він робив пояснювальний напис сам, або ж міг доручити це іншій особі під своїм контролем, що пояснює ту обставину, що написи могли бути виконанні різними ручками (барвниками) або різними почерками.

Крім того, в обгрунтування своїх висновків щодо доведеності винуватості засуджених у скоєних злочинах, районний суд послався на письмові докази, які були досліджені судом першої інстанції, а саме:

- протокол огляду місця події від 13.06.2003 року та фототаблицею до нього, якими зафіксовані обставини та наслідки скоєного злочину (т. 1 а.с. 4-35);

- протокол додаткового огляду місця події від 14.06.2003 року з фототаблицею до нього, в ході проведення якого виявлено деформоване лезо кухонного ножа, (т. 1 а.с. 38-41);

- актом застосування розшукового собаки від 13.06.2003 року, відповідно до якого розшуковий собака взяв слід від місця події та привів до асфальтованої дороги, тобто за зазначеною свідком ОСОБА_19 траєкторію руху засуджених (т. 1 а.с. 36);

- протокол огляду місця події житла ОСОБА_19 від 25.06.2003 року, яким встановлено наявність у житлі свідка кам`яної печі (т. 2 а.с. 9-12);

- протокол обшуку у житлі засудженого ОСОБА_9 від 28.06.2003 року, в ході проведення якого було виявлено і вилучено його взуття кросівки (т. 2 а.с. 30-31);

- висновок імунологічної експертизи № 663 від 07.07.2003 року, відповідно до якого на правому кросівку ОСОБА_9 знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілої ОСОБА_18 . Не виключається можливість походження крові від засуджених за умови наявності у них тілесних ушкоджень (т. 3 а.с. 180- 184);

- протокол огляду автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 від 28.06.2003 року, в ході якого було виявлено серед іншого водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 та рушник (т. 2 а.с. 33-34);

- протокол вилучення у матері засудженого ОСОБА_44 особистих речей ОСОБА_10 від 28.06.2003 року, які використовував останній під час поїздки в Одеську область та рушник (т. 2 а.с. 35);

- висновки імунологічних експертиз № 662, № 664 від 07.07.2003 року, якими встановлено наявність на рушниках засуджених рясних та таких, що просочують і ущільняють тканину плям крові, яка могла походити від потерпілої ОСОБА_18 , з можливістю домішки крові від потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_16 (т. 3 а.с. 186-190, 192-196);

- висновки СМЕ № 118 від 13.06.2003, 15.10.2003 року щодо наявності тілесних ушкоджень, ступеню їх тяжкості та причини смерті при дослідженні трупа ОСОБА_18 (т.3 а.с. 5-19, 65);

- висновки СМЕ № 120 від 13.06.2003, 15.10.2003 року щодо наявності тілесних ушкоджень, ступеню їх тяжкості та причини смерті при дослідженні трупа ОСОБА_17 (т. 3 а.с. 26-40, 71);

- висновки СМЕ № 119 від 13.06.2003, 15.10.2003 року щодо наявності тілесних ушкоджень, ступеню їх тяжкості та причини смерті при дослідженні трупа ОСОБА_16 (т. 3 а.с. 47-59, 77);

З зазначених вище висновків СМЕ вбачається, що тілесні ушкодження потерпілим могли бути спричинені 13.06.2003 року в один і той же час, прижиттєво декількома предметами, в тому числі тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, що має ребро; предметом, що має виражене ребро, яким могло бути лезо рублячого предмета, ножем та тупим предметом, можливо кулаком.

- висновки медико-криміналістичних експертиз щодо предметів, якими могли бути спричиненні тілесні ушкодження потерпілим за №№ 800-МК 802-МК від 14.07.2003 року та № 362-МК від 17.07.2003 року, яким встановлено, що поранення в області спини ОСОБА_18 могли бути спричинені клинком ножа, виявленого в ході проведення додаткового огляду місця події (т. 3 а.с. 99-101, 102-104, 105-106, 117-120);

- висновок цитологічної експертизи № 190 від 17.07.2003 року про виявлення на клинку ножа крові людини, яка могла походити від потерпілої ОСОБА_18 (т. 3 а.с. 128-132);

- висновок імунологічної експертизи № 475 від 24.06.2003 року про те, що кров на одязі потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 походить від самих потерпілих (т. 3 а.с. 139-142);

- висновки медико-криміналістичних експертиз № № 798-МК 799-МК від 14.07.2003 року про те, що на трусах, в яких був одягнутий ОСОБА_17 , пошкоджень не виявлено, мають ділянки, просякнуті кров`ю; пошкодження на хустинці для голови у ОСОБА_16 могли бути утворені затупленим лезом рублячого предмета (т. 3 а.с. 158-161, 162-168);

- висновок дактилоскопічної експертизи № 591 від 27.07.2003 року про те, що один із слідів, вилучених в ході огляду місця події, а саме частковий слід долоні з поверхні правої створи дверей, що ведуть з веранди в жилі кімнати будинку (двері до кімнати № 1), залишений тенаром долоні правої руки підсудного ОСОБА_10 (т. 3 ар. 86-93). При цьому, в дослідницькій частині висновку дактилоскопічної експертизи зазначено, що всі надані на дослідження сліди були оброблені дактилоскопічними порошками темно-коричневого та чорного кольорів (т. 3 ар. 87).
- висновок криміналістичної експертизи № 680 від 21.09.2004 року про те, що слід, перекопійований на місці події із зовнішньої сторони дверей будинку і визначений, як такий, що залишений ОСОБА_10 , - 1) утворився в результаті дотику, 2) був перекопійований з відносно рівної плоскої поверхні (т. 6 ар. 108-109).
На підставі викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та визнав ОСОБА_26 та ОСОБА_10 винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_26 та ОСОБА_45 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, осіб засуджених та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, призначив їм покарання в межах санкції статі кримінального закону та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнив від покарання та його відбування у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного покарання, яке на думку апеляційного суду є достатнім, співрозмірним та справедливим з урахуванням обставин скоєного злочину, поведінки засуджених та даних про їх особу.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_9 та захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 щодо однобічності та неповноти досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваному вироку фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, як підстави для скасування обвинувального вироку та постановлення виправдувального вироку відносно засуджених, у ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за результатами судово-медичних, медико-криміналістичних, цитологічної експертиз, тілесні ушкодження всім потерпілим були спричиненні одними і тими ж предметами, яких було кілька. Частина ушкоджень спричинені від ударів кулаками, а інші спричинені ножем та предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, що має ребро (могло бути затуплене лезо рублячого предмета, можливо сокири).

При цьому судова колегія зважає на отримані в ході допиту свідка ОСОБА_19 дані про наявність до вчинення вбивства потерпілих у ОСОБА_9 сокири, і з урахуванням висновків зазначених вище експертиз, приходить до висновку про можливість нанесення потерпілим тілесних ушкоджень саме цим знаряддям злочину та особою, у якої це знаряддя перебувало.

На думку апеляційного суду, само по собі відсутність цього знаряддя вбивства не може вказувати на підтвердження даних щодо непричетності засуджених до його вчинення.

Як свідчать зазначені вище висновки одним із предметів знарядь злочину був ніж, лезо якого було виявлено у ході додаткового огляду місця події, що в свою чергу спростовує доводи сторони захисту про відсутність знаряддя вбивства.

За результатами імунологічної та медикокриміналістичної експертиз встановлено, що кров на одязі всіх потерпілих походить від самих потерпілих, а пошкодження на хустинці для голови у ОСОБА_16 могли бути утворені затупленим лезом рублячого предмета.

Висновком дактилоскопічної експертизи встановлено, що один зі слідів, вилучених в ході огляду місця події, а саме частковий слід долоні з поверхні правої створи дверей, що ведуть з веранди в жилі кімнати будинку (двері до кімнати № 1), залишений тенаром долоні правої руки підсудного ОСОБА_10 . При цьому, в дослідницькій частині висновку дактилоскопічної експертизи зазначено, що всі надані на дослідження сліди були оброблені дактилоскопічними порошками темно-коричневого та чорного кольорів.

Криміналістичною експертизою встановлено, що слід, перекопійований на місці події із зовнішньої сторони дверей будинку і визначений, як такий, що залишений ОСОБА_10 , - 1) утворився в результаті дотику, 2) був перекопійований з відносно рівної плоскої поверхні. При дослідженні даного доказу районним судом встановлено, що в резолютивній частині висновку експертом допущена механічна помилка, оскільки дата вилучення сліду вказана 12.06.2003 року, хоча відповідно до протоколу огляду місця події, та і у дослідницькій частині цього ж висновку зазначено, що фактично слід вилучався на місці події 13.06.2003 року.

Апеляційний суд погоджуючись з висновком районного суду в частині помилковості зазначеної дати, в тому числі з урахуванням неможливості його копіювання на місці події безпосередньо 12.06.2020 року, тобто до моменту скоєння вбивства потерпілих.

При цьому апеляційний суд враховує, що районним судом надана відповідна оцінка твердженням сторони захисту щодо фальсифікації матеріалів кримінальної справи і дактилокопіювання сліда ладоні ОСОБА_10 не на місці події, а в інший час, з урахуванням отриманих судом показів експерта-криміналіста ОСОБА_43 , який підтвердив факт вилучення сліду долоні руки безпосередньо на місці події саме 13.06.2003 року під час виїзду на місце вбивства ОСОБА_18 ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у складі слідчо-оперативної групи та показами експерта ОСОБА_31 щодо перебування цього сліду в одному конверті з іншими слідами.

Доводи засудженого ОСОБА_9 та захисника засудженого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 з приводу не врахування судом першої інстанції при ухвалені вироку висновку Європейського Суду з прав людини у справі «Зякун проти України», апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки враховуючи обставини зазначені у вказаному рішенні, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку виходив з показів наданих засудженими у судовому засіданні не беручи до уваги визнавальні покази засуджених, які могли бути надані ними в ході досудового розслідування недобровільно, у тому числі їх з`явлення із зізнанням та покази засудженого ОСОБА_10 при відтворенні обстановки і обставин події.

З цього приводу, безпідставними також є доводи захисника ОСОБА_11 з приводу підстав для скасування оскаржуваного вироку через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, у зв`язку з порушенням права на захист засудженого ОСОБА_10 , оскільки враховуючи обставини зазначені у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Зякун проти України», зібрані органом досудового розслідування докази за участю захисника ОСОБА_46 у даній кримінальній справі, судом першої інстанції не брались до уваги та не досліджувались.

Необґрунтованими також є доводи засудженого та захисника, з приводу не надання районним судом належної правової оцінки суперечностям та розбіжностям у показаннях свідка ОСОБА_19 та неповнолітніх свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та не взяття до уваги показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які вказують на непричетність обвинувачених до вбивства потерпілих, з наступних підстав.

Як вбачається з протоколу судового засідання та оскаржуваного вироку, за згодою сторони захисту і сторони обвинувачення у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 306 КПК України (в редакції 1960 року), районним судом були оголошені покази свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_20 , які вони надавали під час досудового розслідування і попередніх судових засіданнях, суд першої інстанції проаналізувавши покази вказаних свідків, врахувавши їх неповнолітній вік на час злочину, вразливість та схильність змінювати думку під впливом обставин чи сторонніх осіб, могли сплутати чи забути обставини, не взяв до уваги їх покази в частині дати знайомства з обвинуваченими, які вони змінювали.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів також бере до уваги те, що обидва свідки ОСОБА_48 , ОСОБА_20 , жодного разу не вказували на те, що познайомилися з обвинуваченими після того, як стало відомо про вбивство потерпілих. Вони не надавали покази про те, що хтось з їх компанії на ставку розповідав засудженим про вбивство на селі. Натомість, свідки стверджували про те, що про вбивство їм стало відомо вже після того дня, як вони познайомилися з підсудними і відпочивали в їх компанії на ставку.

Тобто, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_48 та ОСОБА_20 , надали покази, які спростовують доводи сторони захисту про те, що вбивство потерпілих підсудними стало відомо від свідків 13.06.2003 року під час знайомства і спільного відпочинку.

Також, за клопотанням сторони захисту районним судом були допитані свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які надали по суті аналогічні покази, що у червні 2003 року вони разом приїхали у м. Суми в Одеську область для закупівлі пуху і пера у приватних осіб. На ринку зустрілися з мешканцями м. Суми ОСОБА_36 і Гученком, разом з ними відпочивали на ставку біля с. Краснознам`янка. Із свідком ОСОБА_49 познайомилися на ставку, куди вона прийшла з двома дітьми, 13.06.2003 року, і від неї дізналися, що у селі відбулося вбивство сім`ї.

Водночас, покази вказаних свідків, суд першої інстанції визнав суперечливими показанням свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_30 , ОСОБА_48 , ОСОБА_20 щодо тих же обставин справи, які суд вважає достовірними.

Доводи апеляційної скарги засудженого та захисника, про ігнорування судом першої інстанції свідчень матері ОСОБА_47 - ОСОБА_22 , яка є неупередженим та незацікавленим свідком у результаті розгляду справи, апеляційний суд також вважає безпідставними та не може враховувати при перегляді оскаржуваного вироку, оскільки матеріали справи не містять клопотання щодо допиту вказаного свідка, а за змістом протоколу судового засідання таке клопотання учасниками судового розгляду, зокрема обвинуваченими, або ж їх захисниками не заявлялося.
Апеляційний суд також не може погодитись з доводами сторони захисту з приводу недопустимості доказів в частині ідентифікації сліду долоні руки ОСОБА_10 , які повно та всебічно у ході судового розгляду перевірені судом першої інстанції та визнанні допустимими, з наступних підстав.

Так, зокрема свої доводи сторона захисту аргументує тим, що підсудний ОСОБА_10 не причетний до злочину, не перебував на місці події і не міг залишити там відбиток сліду долоні, експертами на місці події використовувалися дактилоскопічні порошки «малахіт», «топаз» і «рубін», але криміналістичною експертизою встановлено, що слід руки ОСОБА_50 оброблявся порошком «сажа»; з місця події вилучено 11 слідів, а для дослідження експерту надано лише 9; на експертне дослідження сліди надійшли у конверті без відповідних надписів та підписів понятих; слід ОСОБА_50 містить роз`яснювальний напис барвником, що є відмінним від написів на аркушах з іншими слідами, вилученими з місця події.
З цього приводу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що доводи сторони захисту щодо фальсифікації доказу, які перевірив районний суд, мають характер припущень і стороною захисту нічим підтверджені не були.
З метою перевірки зазначених обставин проводилась комплексна криміналістична експертиза, предметами дослідження якої були відбиток сліду долоні ОСОБА_10 , а також рукописні тексти - пояснювальні написи щодо місця вилучення слідів, виконані на аркушах з відбитками слідів рук з місця події.
Відповідно до висновку: 1) не встановлено, з поверхні якого саме предмета був знятий відбиток папілярного узору, що належить ОСОБА_10 ; 2) відбиток папілярного узору руки ОСОБА_10 , вірогідно, виявлений дактилоскопічною сажею; 3) на відбитку папілярного узору і на речовині коло нього слідів типографської краски не виявлено; 4) барвник, яким підписаний відбиток ОСОБА_10 , не має спільної родової приналежності з барвниками, якими підписані інші сліди з місця події.
Таким чином, як встановлено судом першої інстанції зазначений висновок експертизи не містить твердження і будь-яких даних про те, що відбиток долоні ОСОБА_10 був вилучений не при огляді місця події, а за інших обставин.
Не знайшли підтвердження також доводи сторони захисту, що один лише відбиток долоні ОСОБА_50 був виявлений дактилоскопічною сажею, а всі інші відбитки були виявлені іншим дактилоскопічним порошком. Це твердження не ґрунтується на матеріалах справи і не підтверджено жодними доказами.
Так, в судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_41 , показав, що на місці події сліди рук зазвичай обробляються дактилоскопічними порошками, які мають такий колір: «малахіт» - темно-сірий, «топаз» і «рубін» - червоний, «сажа» - чорний. При цьому експерт зазначив, що на місці події сліди можуть оброблятися різними порошками, колір порошку може змінюватися при змішувані, при попаданні іншого порошку на кисть, якою оброблялась поверхня.
В дослідницькій частині висновку дактилоскопічної експертизи зазначено, що надані на дослідження сліди були оброблені дактилоскопічними порошками темно-коричневого та чорного кольорів, тобто кольори не мали значних, різких, граничних кольорових відмінностей. При цьому експертом не було визначено, які саме з досліджуваних слідів мали той чи інший колір, не було встановлено, що саме слід ОСОБА_50 відрізняється кольором від інших. Твердження сторони захисту про відмінність кольору саме сліду ОСОБА_50 не ґрунтується на жодному доказі.
Під час допиту на досудовому слідстві експерт ОСОБА_41 висловлював припущення, що слід ОСОБА_50 міг оброблятися порошком «малахіт». Однак на думку апеляційного суду це є лише припущенням експерта, а висновок криміналістичної експертизи також дає не точну, а лише вірогідну відповідь з приводу оброблення сліду ОСОБА_50 порошком «сажа».
Інші вилучені на місці події сліди, окрім сліду руки ОСОБА_10 , не досліджувалися на предмет визначення порошку, яким вони оброблялися. Тому відсутні підстави вважати, що сліди, відмінні від сліду ОСОБА_50 , оброблялися іншим порошком.
Натомість, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що при огляді місця події могло відбутися змішування порошків, і саме це стало причиною відмінності в кольорах відбитків від чорного до темно-коричневого.
Також, не знайшли свого підтвердження у ході судового та апеляційного розгляду доводи захисника про те, що нібито з місця події було вилучено і упаковано в конверт 11 аркушів паперу зі слідами рук, а на дослідження експерту передано конверт, в якому знаходилося вже 9 аркушів зі слідами.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та встановлено у ході судового розгляду районним судом, у протоколі огляду місця події чітко зазначено, що було вилучено саме 9 слідів рук: 2 сліди на вхідній двері веранди, 2 сліди на вхідній двері з веранди у кімнату, 2 сліди (долоні і пальців) на двері в спальну кімнату, 1 слід на цій самій двері з внутрішньої сторони, 1 слід на двері шафи, 1 слід на двері іншої шафи. У висновку дактилоскопічної експертизи зазначено, що досліджувалися сліди на 9 листах, на відрізках прозорої липкої стрічки розмірами 135х47, 117х47, 61х47, 102х7, 137х47, 245х47, 245х47, 127х47, 48х32 мм, тобто всього 9 фрагментів липкої стрічки зі слідами. У описовій частині постанови прокурора про призначення дактилоскопічної експертизи також містяться відомості про 9 слідів, переданих для дослідження.
Таким чином, відомості викладені у протоколі огляду місця події, узгоджуються з відомостями, зазначеними прокурором, експертом, і спростовують доводи захисника про їх невідповідність і неузгодженість.
Що стосується доводів сторони захисту про неналежну упаковку вилучених на місці події слідів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та бере до уваги покази експерта ОСОБА_31 , які є логічними і підтверджуються тією обставиною, що конверт, в якому сліди надійшли (з печаткою прокуратури, підписами понятих, експерта і слідчого) був виданий експертною установою і долучений до матеріалів кримінальної справи. Таким чином, твердження сторони захисту про неналежну упаковку вилучених на місці події слідів, також не відповідає встановленим обставинам.
Що стосується висновку криміналістичної експертизи з приводу відмінності барвника, яким підписаний відбиток ОСОБА_10 , від барвників, якими підписані інші сліди з місця події, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком районного суду про те, що даний висновок узгоджується з показами експертів та іншими викладеними у вироку доказами, на підставі яких суд першої інстанції вважає вилучений на місці події відбиток руки ОСОБА_10 і всі похідні від нього докази належними і допустимими доказами.
На думку судової колегії, відмінність барвника пасти кулькової ручки, якою підписаний слід, ніяким чином не може свідчити про те, що слід був вилучений та підписаний не на місця події, а за інших обставин з огляду на показання експерта ОСОБА_43 , покази якого були оголошені судом, про те, що на місці події експерт, експерти, інші особи могли використовувати кілька ручок з пастою різного кольору. Такі покази експерта узгоджуються і підтверджуються відомостями, викладеними в дослідницькій частині висновку експерта. Так, у висновку зазначено, що не лише один, а всі пояснювальні тексти на аркушах з відбитками рук різняться між собою. Враховуючи значний обсяг робіт, який був проведений слідчо-оперативною групою і, зокрема, експертами на місці події 13.06.2003 року, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що це є цілком допустимо і не суперечить положенням законодавства використання декількох засобів для фіксації і збереження інформації, в даному випадку - кількох кулькових ручок з різними барвниками.
Доводи сторони захисту з приводу неповноти та односторонності суду першої інстанції в частині дослідження доказів щодо походження крові засуджених на предметах, що їм належать, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, під час обшуку у житлі підсудного ОСОБА_9 28.06.2003 року, серед іншого, в коридорі були виявлено і вилучене належне йому взуття кросівки.
Відповідно до висновку імунологічної експертизи, на правому кросівку ОСОБА_9 знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілої ОСОБА_18 , водночас експерт не виключає походження крові від ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 , але за умови наявності у них тілесних ушкоджень.
У ході огляду автомобіля ВАЗ-2101 червоного кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , було виявлено та вилучено, серед іншого, зокрема в багажнику рушник.
Також, 28.06.2003 року у матері підсудного ОСОБА_10 ОСОБА_44 було вилучено його особисті речі, які він брав з собою у червні 2003 року під час поїздки в Одеську область. В числі інших речей було вилучено рушник.
Відповідно до висновків імунологічних експертиз, на рушнику, що належить ОСОБА_10 , та на рушнику, вилученому автомобілі ОСОБА_9 , знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілої ОСОБА_18 , можлива домішка крові від потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_16 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виключання можливості походження крові на вказаних предметах від ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 (що припускає експерт лише за умови тілесних ушкоджень з кровотечею у підсудних), оскількивідповідно до висновків судових експертиз, предметом дослідження яких були кросівки ОСОБА_9 та рушники, які вилучені за місцем проживання обох засуджених, зі слідами крові, яка могла походити не тільки від потерпілих, а від самих обвинувачених з тих підстав, що стороною захисту не доведено факт отримання засудженими в період перебування обвинувачених в Одеській області у червні 2003 року (аж до моменту вилучення рушників) тілесних ушкоджень з кровотечею.

Водночас судова колегія зважає на надані свідком ОСОБА_19 показання, в яких остання зазначила факт наявності у засуджених після прибуття до неї додому на їх руках слідів крові, перевдягання останніх у чисті речі, які перебували у автомобілі ОСОБА_9 , що на думку апеляційного суду вказує на можливість використання засудженими належними їм особистим речам, в тому числі і рушникам задля знищення слідів злочину.

Сам по собі факт вилучення після скоєння вбивства потерпілих органом досудового розслідування у автомобілі засудженого ОСОБА_9 рушника та іншого рушника у домоволодінні матері ОСОБА_10 , які як встановлено досудовим слідством є особистими речами засуджених та на яких були виявлені рясні плями крові слідами, походження яких не виключається від потерпілої ОСОБА_18 і можливість домішків крові потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_16 , може свідчити про застосування цих рушників, під час знищення слідів злочину, які залишилися на руках останніх.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги долучені стороною захисту у судовому засіданні апеляційного суду фотокопії медичної довідки від 18.12.2020 та результату дослідження крові № 18 від 17.12.2020 на ім`я ОСОБА_10 , оскільки надані захисником документи жодним чином не завірені та їх походження суду апеляційної інстанції не відоме.

Більш того, апеляційний суд зважає ж на ту обставину, що проведеними в ході досудового розслідування судово-медичних експертиз не встановлені факти наявності на досліджених в ході проведення цих експертиз речах та предметах слідів крові, яка могла бути залишена засудженими.

Посилання захисника ОСОБА_11 на допущені районним судом порушення вимог кримінального закону, які на його думку полягають в тому, що суд фактично оскаржуваним вироком встановив факт відбування обвинуваченим ОСОБА_10 покарання на строк більше верхньої межі санкції ст. 115 КК України, не обґрунтувавши цей висновок належним чином не є підставою для скасування або зміни вироку, оскільки є констатацію районним судом фактичного терміну перебування засудженого ОСОБА_10 під вартою.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судовий розгляд кримінальної справи проведений у відповідності до вимог кримінального-процесуального закону, в ході якого судом надана належна та всебічна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, які узгоджені між собою, зібрані у встановленому законом порядку і досліджені судом з дотриманням принципів всебічності, повноти та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка, на підставі чого суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості засуджених у злочинах, за вчинення яких останні засуджені оскаржуваним вироком.

Доводи прокурора з приводу неправильного застосування кримінального закону, яке призвело до неправильного призначення покарання засудженим через звільнення останніх від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного за п п. 1. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі ст. ст. 49, 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при визначенні виду та міри покарання підсудним судом першої інстанції враховано положення ч. 5 ст. 74 КК України, відповідно до яких особа може бути звільнена від покарання за вироком суду на підставах, передбачених ст. 49 КК України, а саме, у разі вчинення особливо тяжкого злочину - якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років (відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції розглядаючи кримінальну справу відносно засуджених повно дослідив обставини справи, в результаті чого прийняв рішення, яке відповідає матеріалам справи та нормам кримінального закону.
Водночас, колегію суддів апеляційного суду встановлено, що у резолютивній частині вироку при застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України районний суд допустився порушень, які вказують на неправильне застосування кримінального закону та з урахуванням положень ст. ст. 367, 371 КПК України (в редакції 1960 року) свідчать про необхідність приведення вироку в цій частині у відповідності до вимог кримінального закону.
Невиконання судом першої інстанції вимог ст. ст. 334, 335 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно до вимог ст. ст. 367, 371 КПК України (в редакції 1960 року), є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 373 КПК України (в редакції 1960 року), суд апеляційної інстанції змінює вирок у інших випадку, коли зміна вироку не погіршує становище засудженого.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, характеризуючих даних про осіб засуджених, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 , підсудного ОСОБА_9 та захисника підсудного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України, а в решті залишенню без змін.
При цьому, інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального закону під час розгляду кримінальної справи та перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційним судом не виявлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 367, 371 КПК України (в ред. 1960 року), апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2019 року відносно засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - змінити.

Абзац 8 резолютивної частини вироку викласти в такій редакції:

«Враховуючи періоди тримання під вартою засудженого ОСОБА_9 , зараховані до строку відбутого покарання та вважати засудженого ОСОБА_9 таким, що відбув призначене вироком покарання».

Абзац 15 резолютивної частини вироку викласти в такій редакції:

«Враховуючи періоди тримання під вартою засудженого ОСОБА_10 , зараховані до строку відбутого покарання та вважати засудженого ОСОБА_10 таким, що відбув призначене вироком покарання».

У іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4