Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 517/73/20
Номер провадження: 1-кп/511/36/21

16 квітня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000148 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.10.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Фрунзівка, Одеської області, громадянина України (паспорт НОМЕР_1 , виданий 15.09.1997 року Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області), з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживає у цивільному шлюбі, утриманців не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

обвинувачений, цивільний відповідач - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_6 ,

потерпіла, цивільний позивач - ОСОБА_7 ,

представник потерпілої, цивільного позивача - адвокат ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
19 жовтня 2019 року біля 11.00 годин ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння в Старомайорському лісі, який розташований за межами с.Майорське Захарівського району, Одеської області та належить до Павлівського лісництва. На грунті раптово виниклих неприязнених відносин між ним та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на спричинення тяжкого тілесного ушкодження останньому. З метою реалізації якого, ОСОБА_4 взяв з землі спиляний відрізок стовбура дерева, довжиною 1,08 м, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см - з іншої, підійшов до ОСОБА_9 та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я ОСОБА_9 , та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, замахнувшись, тримаючи вказаний відрізок обома руками, умисно наніс останньому один удар в тім`яну область голови з правої сторони. Від отриманого удару ОСОБА_9 впав без свідомості на землю.

19.10.2019 року ОСОБА_9 , перебуваючого без свідомості, доставлено до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень він помер.

Так, смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку з відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді переломів кісток черепу, забою головного мозку, крововиливів під мозкові оболонки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив дії, передбачені ч.2 ст.121 КК України, кваліфіковані як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині не визнав, суду пояснив, що з потерпілим у нього були добрі стосунки і причин спричиняти останньому тяжкі тілесні ушкодження у нього не було. 19.10.2019 року в суботу він був вдома та вранці зателефонував ліснику ОСОБА_10 , щоб запитати, чи потрібно йти на роботу на вирубку лісу. Той не відповів і він зателефонував ОСОБА_9 , з яким до цього працював у лісництві, щоб запитати про те ж саме, але ОСОБА_11 також не відповів і тоді він вирішив поїхати у лісництво сам. З дому він виїхав близько 09.30 годин 19.10.2019 року та, коли приїхав до лісу, побачив, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вже працювали на вирубці. З ними був неповнолітній син ОСОБА_10 ОСОБА_14 .. Він запитав ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , чому вони не брали слухавки. Потім він посварився з ОСОБА_12 за жінок та почали штовхатися, їх розняли інші, після чого ОСОБА_12 пішов працювати на свій участок, а він залишився та почав перекидати дрова. Коли обернувся, побачив, що ОСОБА_12 впав на землю. Він почав кричати до нього, але той не відповідав. Він підбіг до ОСОБА_12 та помітив у нього кров на голові. Потім підійшов ОСОБА_10 та спитав, що він наробив, а згодом підійшов ОСОБА_13 . Викликали «швидку допомогу», яка забрала ОСОБА_12 до лікарні, а він поїхав з ним та звідти його вже забрала поліція. Наполягав на тому, що він працював на ділянці вирубки зверху, а ОСОБА_9 внизу. Він перекидав метрові зрізи, десь перекинув 10 штук до того, як попав в ОСОБА_15 , він його не бачив і влучив у нього випадково і ненавмисно. У цей час біля ОСОБА_12 нікого не було. Він кидав «метрівки» тому, що це йому було зручніше. Він не наносив умисно тілесні ушкодження і не бив ОСОБА_12 , а перекидав дрова, обернувся та побачив, що ОСОБА_12 впав, коли він підійшов до нього то побачив, що той лежав спиною на землі, на голові в нього була кров та посиніло око, вони з ОСОБА_13 його підтягнули нагору, ОСОБА_10 зателефонував своєму родичу та через нього викликали швидку, він приїхав в районну лікарню з ОСОБА_12 , від його коштів потерпіла сторона відмовилась. Позов потерпілої він визнає частково, згоден відшкодувати кошти на поховання загиблого, в іншій частині позов не визнає, бо не хотів настання таких наслідків і не винуватий у цьому. Позов прокурора не визнає повністю, вважає, що не повинен відшкодовувати кошти на лікування ОСОБА_9 ..

На обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні та містяться у показаннях свідків, письмових та речових доказах, процесуальних документах, носіях інформації, які відкриті стороні захисту.

З огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який не визнав свою вину у вчиненні злочину, судом дослідженні у повному обсязі всі докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, допитана потерпіла, допитані свідки як заявлені стороною обвинувачення, та і стороною захисту.
Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що загиблий є її чоловіком, з яким вона прожила в шлюбі більше 30 років, він був хорошим чоловіком та люблячим батьком. Обвинуваченого також знає більше 6 років, спілкувались з ним, допомогали один одному по господарству, причин обмовляти його у неї немає. 19.10.2019 року о 08.00 годині її чоловік ОСОБА_9 поїхав до лісу збирати рищя з дозволу лісника ОСОБА_10 , а перед цим останній попередив ОСОБА_16 , щоб той у нетверезому стані до лісництва не приходив. Вона з дітьми пішли до лісу фотографуватися, у цей чс їй зателефонувала сусідка та повідомила, що щось трапилось з ОСОБА_15 у лісі. Вони поїхали до лісу та мимо них проїхала «швидка» і вони розвернулись і поїхали за нею до райцентру. В машині вона чоловіка не бачила, але бачила ОСОБА_16 . У лікарні їй повідомили, що у чоловіка важка травма голови, від удару знесено пів черепа. ОСОБА_17 підійшов до неї біля лікарні та просив пробачення, говорив, що не хотів його так сильно вдарити. Згодом він приніс їй 1500 гривень на лікування чоловіка, але вона відмовилась брати гроші. Вона не була очевидцем подій, але люди їй говорили, що там, де працював 19.10.2019 року її чоловік, ніяких склонів не було та на слідстві обвинувачений розповідав, як саме наніс удар ОСОБА_15 . У чоловіка з ОСОБА_18 ніяких сварок не було і якби останній був тверезим та цієї події взагалі б не було. Вона заявила позов (т.1.,а.с.11-17) до обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди на суму 34933,04 грн. та моральної шкоди на суму 200 тисяч гривень, спричиненої злочином, який просить задовольнити у повному обсязі. Наполягає на суворому покаранні обвинуваченому.

Судом безпосередньо у судовому засіданні допитані свідки обвинувачення та захисту, а також свідки, заявлені потерпілою та її представником.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що добре знав обвинуваченого ОСОБА_16 , відносини між ними були хороші, причин обмовляти його у нього немає. Також він знав загиблого ОСОБА_9 , з яким мав добрі стосунки. Сам він працює лісником, то запрошував обох на роботу у лісництво. 19.10.2019 року ОСОБА_9 з ОСОБА_20 поїхали до Старомайорського лісу, що розташований біля села Майорське, о 08:00 годині ранку збирати гілки. Він зі своїм неповнолітнім сином, приїхав трохи пізніше, а потім приїхав ОСОБА_21 в стані алкогольного сп`яніння. Зразу після приїзду, ОСОБА_21 почав лаятися з ОСОБА_9 через жінок, а потім почав бити останнього, повалив його на землю, наносив останньому удари по голові. Їх розняли вони з ОСОБА_13 . Він запропонував ОСОБА_22 повернутись додому, бо в такому стані він працювати не зможе, але той не погодився і почав агресивно та швидко складати гілки. Білозор складав гілки поруч, а ОСОБА_23 та неповнолітній ОСОБА_24 пішли до іншої ділянки лісу та зайнялися своєю роботою. Сам він пішов складати дрова та у цей час чув, як ОСОБА_21 нецензурно лається на ОСОБА_12 . Коли він ішов, ОСОБА_21 був позаду нього та мимо нього проходив ОСОБА_12 , у той момент ОСОБА_21 вдарив ОСОБА_12 поліном по голові у тім`яну область, після чого останній впав. Він момент удару не бачив, але чув звук, характерний для удару. Після удару ОСОБА_21 , сказав, що «вирубив» ОСОБА_12 , а не вбив його. Всі злякалися, а особливо дитина, підбігли до ОСОБА_12 та помітили кров, яка йшла з рани на його голові. В руках у ОСОБА_16 було поліно, близько 1 метра довжиною та 14-15 см у діаметрі, яке він кинув поряд з ОСОБА_12 , на поліні були сліди крові. Вони викликали «швидку» і він сказав ОСОБА_22 їхати з «швидкою» до лікарні. Десь через 5 хвилин приїхала потерпіла з сином, потім поліція. Поліцейські зразу на місці опитали всіх очевидців. Він був присутній при огляді місця події, показав слідчому, де саме був вчинений злочин та поліно, яким ОСОБА_21 наніс удар ОСОБА_12 . На місці злочину були сліди крові. Згодом він приймав участь у слідчому експерименті, де відтворив та показав, як саме ОСОБА_21 спричинив ушкодження ОСОБА_9 .

У судовому засіданні після допиту свідка ОСОБА_19 був відтворений відеозапис слідчого експерименту від 22.10.2019 року (т.1,а.с.146) за його участю. Свідок ОСОБА_25 підтвердив суду, що дійсно приймав участь у вказаній слідчій дії і в протоколі слідчого експерименту все записано вірно, ні від кого зауважень не надходило. Всі учасники підписали протокол після його складання.

Крім того, у судовому засіданні свідку ОСОБА_19 пред`явлений для огляду протокол огляду місця події від 19.10.2019 року (т.1, а.с.97-98), щодо якого останній підтвердив, що дійсно приймав участь у огляді місця події, біля місця зі слідами крові валявся дрючок, на якому також була кров і він його показав слідчому. Протокол ним підписаний без зауважень.

Свідку ОСОБА_19 у судовому засіданні пред`явлений протокол огляду речових доказів від 19.10.2019 року (т.1,а.с.108-109), оглянувши який свідок пояснив, що саме цей відрізок дерева він показав та видав слідчому при огляді місця події.

Свідок ОСОБА_19 був допитаний слідчим суддею 05.11.2019 року, при обранні міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_16 . За клопотанням прокурора у судовому засіданні при розгляді даного кримінального провадження був відтворений відеозапис вказаного судового засідання та на додаткові запитання учасників судового провадження свідок ОСОБА_19 пояснив, що він дійсно давав пояснення слідчому судді, які не відрізняються від тих, які він давав при розгляді справи по суті, а також наголосив на тому, що ОСОБА_21 не перекидав «метровки» і не міг випадково влучити у голову ОСОБА_9 . Він особисто не бачив, щоб з ОСОБА_18 чи ОСОБА_20 проводився слідчий експеримент і не був присутнім при цьому.

Неповнолітній свідок ОСОБА_14 , допитаний у судовому засіданні у присутності матері ОСОБА_26 та за участю психолога ОСОБА_27 , суду пояснив, що він разом з татом ОСОБА_19 19.10.2019 року вранці поїхав до лісу, щоб допомогти складати гілки. Там на ділянці вже були ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Потім приїхав ОСОБА_21 , почав кричати та поліз у бійку з ОСОБА_12 . Їй розняли та всі почали працювати. Він був далеко від місця бійки та працював разом з дядьком ОСОБА_28 . Він нагнувся і не помітив, як ОСОБА_21 вдарив ОСОБА_12 палицею, але почув звук удару та крик свого батька, що ОСОБА_21 вбив ОСОБА_12 . Він дуже злякався та до місця, де лежав ОСОБА_12 , не підходив, але чув, як ОСОБА_21 сказав, що не вбив, а лише «вирубив» ОСОБА_12 . Він не бачив, щоб ОСОБА_21 кидав гілки, всі присутні гілки складали. Після падіння ОСОБА_12 більше не піднімався і його забрала «швидка допомога». Згодом він дізнався, що ОСОБА_12 помер у лікарні.

Зауважень щодо допиту малолітнього свідка від його матері та психолога не надходило, права малолітнього при допиті порушені не були, на нього ніхто не тиснув. Мати свідка ОСОБА_26 додатково повідомила, що син пережив цю подію, злякався та дуже плакав у той день, але у суді поводив себе спокійно.
Свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що знав ОСОБА_30 і ОСОБА_16 , відносини з обома були добрі. 19.10.2019 року вранці він та ОСОБА_9 поїхали у ліс збирати гілки. Згодом приїхав лісник ОСОБА_25 з сином, а потім приїхав ОСОБА_21 , який зразу почав сваритися з ОСОБА_31 , штовхати та бити останнього. Сварка почалася через жінок. ОСОБА_21 був випивший і поводив себе агресивно. Вони їх розняли і лісник сказав, щоб ОСОБА_21 їхав додому, але той його не послухав і залишився. Всі почали складати гілки, при цьому ніхто гілки не кидав, а носили їх на кучі. Він з ОСОБА_32 перебували за 15 метрів від ОСОБА_12 і ОСОБА_16 і він особисто не бачив, як останній вдарив ОСОБА_12 , але почув крик лісника ОСОБА_19 , що ОСОБА_21 вбив ОСОБА_12 . Він підбіг до них та побачив, що ОСОБА_12 без тями лежить, з його голови текла кров, а ОСОБА_21 стояв поруч та говорив, що ОСОБА_12 нічого не буде і що він останнього лише «вирубив». З його слів він зрозумів, що саме ОСОБА_21 наніс удар по голові Білозору. Вони намагались привести до тями ОСОБА_12 , мочили йому обличчя водою, але все було марно. Викликали «швидку» і ОСОБА_21 поїхав з ОСОБА_12 до лікарні. Потім приїхали працівники поліції і відібрали у них пояснення, з ним особисто слідчий експеримент не проводився. ОСОБА_33 показував поліцейським, як саме і де ОСОБА_21 вдарив ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_34 , син загиблого ОСОБА_9 , суду пояснив, що у нього з батьком були добрі відносини. ОСОБА_16 він також знав і той поводив себе добре, коли був не п`яний. 19.10.2019 року він приїхав з дівчиною до батьків у село та бачив, як мимо їх двору промчав ОСОБА_21 на підводі. Потім йому зателефонували та сказали, що треба їхати у ліс і що батька везуть у лікарню. Батько шість діб був у комі, мати витрачала значні кошти на його лікування, а коли він помер поховала його за власні кошти. Після смерті батька стан здоров`я матері погіршився, вона не спить ночами, приймає ліки.

Свідок ОСОБА_35 , син загиблого ОСОБА_9 , суду пояснив, що у нього з батьком біли хороші стосунки, а ОСОБА_21 , коли був тверезий також з ним не конфліктував, але коли напивався, то він себе агресивно, одного разу навіть ганявся за ним з лопатою. Очевидцем подій, які відбувались у лісі 19.10.2019 року він не був, перебував вдома, бачив, як ОСОБА_21 на підводі кудись швидко мчав, а потім матері зателефонували та повідомили, що треба їхати до лісу. Він разом з мамою поїхав у ліс, де працював батько, але його вже забрала швидка. Вони поїхали до лікарні і їм повідомили, що у батька перелом черепа і його переведуть у обласну лікарню. Він повернувся у село та допомагав мамі. Батько був 6 днів у лікарні і не приходив до тями. Мама витратися всі запаси грошей на його лікування, а коли він помер поховала його за власний кошт. ОСОБА_21 пропонував їй 1500 гривень на лікування батька і пай землі, якщо вона забере заяву з поліції. Мама витратила на лікування батька більше 100 тисяч гривень і ті 1500 гривень від ОСОБА_16 не взяла. Після смерті батька у мами почались проблеми зі здоров`ям, піднімається кров`яний тиск, вона майже не спить. Їй діями обвинуваченого спричинена значна майнова та моральна шкода, яка не відшкодована.

Судово - медичний експерт ОСОБА_36 , допитаний судом у режимі відеоконференції з Суворовським районним судом м.Одеси, за клопотанням потерпілої та її представника, пояснив, що він підтверджує висновок СМЕ, складений ним, та на питання представника потерпілої роз`яснив механізм спрчинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , та зазначив, що на його думку останньому було завдано не менше 2-х ударів тупим предметом. В момент удару він впав на площину з кам`янистою поверхнею, бо якщо впасти на звичайну землю така травма неможлива. В момент удару тупим предметом тілу було придано прискорення. Предмет, яким було нанесено ушкодження, повинен бути масивним, мати важку конфігурацію, мати виступи, а сам удар повинен бути завданий зі значною силою. Удар був нанесений в область голови з правої сторони. Відрізок дерева, яким був нанесений удар, він не досліджував. Щодо можливості нанесення удару в результаті кидка відрізком дерева, він висловитись категорично не може, але наполягає на тому, що удар був нанесений зі значною силою, крім того у місці падіння тіла міг бути камінь, який посилив руйнівну силу удару.

Свідок ОСОБА_37 суду пояснив, що він був понятим при проведенні слідчого експерименту, який проводився з 3-4 чоловіками та літнім чоловіком. Під час слідчого експерименту застосовувався манекен, а один з чоловіків на манекені показував, як був нанесений удар. Після проведення слідчого експерименту був складений протокол, який всі підписали без зауважень. Він особисто його читав, перед тим як підписати, там все було відображено вірно. Також він переглядав відеозапис слідчої дії.

Свідок ОСОБА_38 суду пояснив, що він працював в магазині та його запросили працівники поліції прийняти участь у слідчому експерименті, при цьому саме він показував на манекені, як був нанесений удар. Перед цим лісник їм всім розповів як все було, а він відтворив подію з його слів. Ніхто ніяких зауважень не робив, всі підписали протокол після того, як його прочитали.

Свідок ОСОБА_39 суду пояснив, що він був понятим при огляді місця події, протокол огляду від 19.10.2019 року він підписав без зауважень. Очевидцем подій він особисто не був, а місце події показував лісник ОСОБА_19 .

Сторона захисту заявлала клопотання про допит у якості свідка понятого ОСОБА_40 , але у зв`язку із перебуванням останнього у лавах Збройних Сил України, від допиту вказаного свідка відмовились і відмова прийнята судом. Також сторона захисту відмовилась від допиту свідка ОСОБА_41 і відмова прийнята судом.

Свідок захисту ОСОБА_42 суду пояснила, що у неї нормальні стосунки із обвинуваченим ОСОБА_18 , з яким вона проживає однією сім`єю, та загиблим ОСОБА_9 .. Подія відбулась 19.10.2019 року, це вона добре запам`ятала, бо ОСОБА_43 телефонував ОСОБА_19 , щоб з`ясувати, чи будуть пиляти дрова в суботу. Її співмешканець вже чотири роки займається рубкою лісу і ніколи не їздить до лісу на роботу у нетверезому стані. Він не вживав алкоголь зранку 19.10.2019 року, а вживав за день до того 18.10.2019 року. На телефонні дзвінки ОСОБА_44 та ОСОБА_9 не відповідали і він поїхав на роботу без запрошення. Конфлікти там були між всіма, але до бійок не доходило. Через деякий час до неї прибігла ОСОБА_45 та сказала, що в лісі хтось когось вбив. На машині ОСОБА_46 вони поїхали до лісу, а коли туди приїхали «швидка» вже від`їзжала. Там, де все трапилось були гілки метровки, свіжоспиляні дерева. На місці події працівників поліції не було. Через деякий час вона дізналась, що ОСОБА_19 не бачив, як все трапилось, а лише почув крик ОСОБА_16 .

Свідок захисту ОСОБА_47 суду пояснила, що вона давно знала обвинуваченого і загиблого, відносини з ними нормальні.19.10.2019 року їй зателефонував ОСОБА_19 і попросив викликати «швидку» та щоб вони їхали до лісу. Шукали жінку Білозора, щоб їй повідомити, про те, що трапилось з її чоловіком. Коли приїхали до лісу, то «швидка» вже від`їжджала, а ніхто з присутніх не міг пояснити як все відбулось, бо казали, що нічого бачили. ОСОБА_21 спокійна людина і, на її думку не міг умисно спричинити ушкодження Білозору.

Всі свідки, будучи попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо невправдиве показання та відмову від давання показань, приведені судом до присяги, заперечували наявність у них нприязних стосунків з обвинуваченим. Свідки обвинувачення підтвердили суду обставини, викладені у обвинувальному акті, а свідки захисту не спростували цих обставин. Свідки, що були присутні на місці вчинення злочину категорично заперечували версію обвинуваченого про можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в результаті кидка відрізком дерева та наполягали на тому, що чули звук удару і бачили ОСОБА_4 поряд з ОСОБА_9 з відрізком дерева у руці і чули, як обвинувачений стверджував, що «вирубив», але не вбив ОСОБА_9 .. Покази вказаних свідків не суперечать іншим доказам, дослідженим у судовому засіданні.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

-Витяг з ЄРДР №0000148 від 19.10.2019 року за ч.2 ст.121 КК України, з наступною фабулою: 19.10.2019 року надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 19.10.2019 року о 12.20 за адресою: Захарівський район, с.Росіянівка, в лісі, вдарили по голові під час конфлікту ОСОБА_9 , 47 років. Діагноз: ЗЧМТ, гематома правого ока, в комі. Доставлений до ЦРБ. При виїзді СОГ на місце події було встановлено, що потерпілого вдарив по голові метровим відрізком стовбура дерева під час конфлікту місцевий мешканець ОСОБА_21 (т.1,а.с.94-96);

-Протокол огляду місця події від 19.10.2019 року, згідно якого у період часу з 19.00 до 19.10 годин слідчий у присутності понятих за участю лісника ОСОБА_19 , провів огляд місця події, Старомайорського лісу, який знаходиться за межами АДРЕСА_2 , а саме: 80 ділянки, площею 4х4 га, яка належить до Павлівського лісництва. На вказаній ділянці ростуть дерева дубу та різних пород і проводиться їх планова вирубка. На момент огляду дерева дубу, довжиною приблизно 1 метр частково спиляні та складені на верху у кількості приблизно 2 складометри. Серед складених відрізків дерев дубу знаходиться відрізок дерева дубу, довжиною 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони, яким зі слів ОСОБА_19 було завдано тілесні ушкодження ОСОБА_9 .. На зрізі вказаного дерева наявна пляма речовини бурого кольору, схожа на кров. На листяному покриві наявні сліди речовини бурого кольору, зовні схожі на кров на відстані приблизно 1 метр від кладки дров. Під час огляду виявлено та вилучено відрізок дерева дуба, довжиною приблизно 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони зрізу дерева. (т.1, а.с.97-105 з фото таблицею);

-Постанова про створення групи слідчих по даному кримінальному провадженню від 19.10.2019 року, згідно якої начальник СВ Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_48 та слідчі ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , та ОСОБА_51 включені до групи слідчих, старшим групи слідчих призначено ОСОБА_52 (т.1, а.с.106);

-Повідомлення про початок досудового розслідування від 19.10.2019 року (т.1, а.с.107);

-Протокол огляду речових доказів від 19.10.2019 року, згідно якого слідчим у присутності понятих оглянуто відрізок стовбура дерева, довжиною приблизно 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони зрізу дерева, на зрізі наявні нашарування речовини бурого кольору, зовні схожі на кров (т.1, а.с.108-109 з фото таблицею);

-Постанова про визнання речовими доказами та залучення їх до матеріалів кримінального провадження від 19.10.2019 року, де слідчим визнано речовим доказом спиляний відрізок стовбура дерева-дуба, довжиною 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони, на якому наявне нашарування речовини бурого кольору, зовні схоже на кров та залучено вказаний речовий доказ до матеріалів кримінального провадження (т.1, а.с.110);

-Заява ОСОБА_4 від 19.10.2019 року, якою він дозволяє працівникам поліції набрати в нього біологічні рідини, а саме: кров для встановлення стану алкогольного сп`яніння для подальшого проведення експертизи. Претензій будь-якого характеру до працівників поліції та Захарівської ЦРЛ не має. Вказана заява написана працівником поліції з його слів та йому прочитана. З його слів записано вірно (т.1, а.с. 111);

-Постанова про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 19.10.2019 року, згідно якої прокурор постановила відібрати зразки крові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проведення судово-медичної токсикологічної експертизи. Копія постанови вручена ОСОБА_4 19.10.2019 року о 16.20 год., одночасно роз`яснено порядок її оскарження (т.1,а.с.112);

-Протокол отримання зразків для експертизи від 19.10.2019 року, згідно якого медичною сестрою Захарівської ЦРЛ ОСОБА_53 із застосуванням разового медичного шприцу з вени правої руки ОСОБА_4 було взято 10 мл. крові, які поміщено до 2 скляних флаконів і упаковано у спеціальний пакет №0001368, з підписами медичної сестри ОСОБА_54 , ОСОБА_55 та слідчого (т.1, а.с.113);

-Копія паспорту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , виданого Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області 15 вересня 1997 року, місце зареєстрації в с.Росіянівка, Захарівського району, Одеської області, в графі сімейний стан є відмітка про шлюб з ОСОБА_56 ,1977 року народження, реєстрація шлюбу проведена Росіянівською с/радою Фрунзівського району Одеської області 11.10.1994 року (т.1,а.с.114-117);

-Вимога про судимості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості відсутні (т.1, а.с.118);

-Довідки від 21.10.2019 року Захарівської ЦРЛ про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець с.Росіянівка, Захарівського району Одеської області на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться (т.1, а.с.119-120);

-Довідка характеристика від 22.10.2019 року №933 Захарівської селищної ради, про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в с.Глибокояр, Захарівського району, Одеської області, за час проживання скарг та заяв на нього не надходило, в склад його сім`ї входять: співмешканка ОСОБА_42 ІНФОРМАЦІЯ_3 , підопічна співмешканки ОСОБА_57 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.121);

-Клопотання від 21.10.2019 року про арешт тимчасово вилученого майна, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді від 29.10.2019 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, ухвала Одеського апеляційного суду від 13.11.2019 року про задоволення апеляційної скарги прокурора та накладення арешту на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 19.10.2019 року у Старомайорському лісі, що знаходиться за межами с.Майорське Захарівського району Одеської області та належить до Павлівського лісництва Захарівського району Одеської області, майно, а саме: спиляний відрізок стовбура дерева дуба, довжиною 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони, в рамках кримінального провадження №0000148, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (т.1, а.с.122-134);

-Постанова про призначення судово-медичної токсикологічної експертизи від 22.10.2019 року (т.1, а.с.135-136);

-Довідка від 21.10.2019 року КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» про те, що ОСОБА_9 дійсно знаходився у відділенні інтенсивної терапії загального профілю з 19.10.2019 року по 21.10.2019 року, діагноз: ВЧМТ, перелом кісток черепу, забій головного мозку, субдуральна гематома зліва, набряк головного мозку. 20.10 2019 року операція: декомпресивна резекційна трепанація, видалення субдуральної гематоми. Зав. відділенням ОСОБА_58 (т.1,а.с.137);

-Постанова про зміну попередньої кваліфікації кримінального правопорушення від 22.10.2019 року з ч.1 ст.122 КК України на ч.1 ст.121 КК України (т.1, а.с.138-139);

-Протокол проведення слідчого експерименту від 22.10.2019 року за межами села Майорське Захарівського району, слідчий у період часу з 12.10 до 13.00 год. за участю свідка ОСОБА_19 , статиста ОСОБА_59 , понятих, провів слідчий експеримент, в ході якого свідок ОСОБА_19 на місці події розповів та показав, як і при яких обставинах 19.10.2019 року було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_9 .. При цьому він розповів, що приїхав 19.10.2019 року на підводі до Старомайорського лісу, щоб скласти дрова, які напередодні пиляв. Через деякий час на підводі приїхали ОСОБА_9 та ОСОБА_29 , щоб допомагати йому у роботі. Потім на підводі приїхав ОСОБА_4 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та став також допомагати складати дрова. Так ОСОБА_4 став з`ясовувати стосунки з ОСОБА_9 .. У них тривалий час неприязні відносини, так як вони колишні свати, а діти їх розійшлись і живуть кожен своїм життям. Так ОСОБА_4 затіяв сварку, а потім бійку з ОСОБА_9 , яку розборонив ОСОБА_19 і вони продовжили роботу. Білозор став складати дрова. ОСОБА_19 в цей час побачив, що ОСОБА_4 взяв у руки зрізаний дерев`яний стовбур, довжиною біля 1 м. і з ним пішов у бік ОСОБА_9 . Відійшовши на відстань біля 1.5 метри ОСОБА_4 замахнувся вказаним обрізаним стовбуром і вдарив ним по голові, з правого боку ОСОБА_9 .. Від отриманого удару ОСОБА_9 впав на землю. ОСОБА_4 у цей час відкинув дровиняку в сторону. ОСОБА_19 став кричати і прибіг ОСОБА_29 , вони стали кричати на ОСОБА_4 , який відповів, що нічого йому не буде. ОСОБА_19 бачив, що у ОСОБА_9 з правого боку на голові рана, з якої йшла кров, він відразу став телефонувати і викликав «швидку допомогу», по приїзду якої ОСОБА_9 погрузили в середину і також до автомобіля сів ОСОБА_4 і вони разом поїхали. (т.1,а.с.140-145 з фото таблицею та DVD-R диском з записом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 на а.с.146,т.1); У судовому засіданні переглянуто відеозапис вказаної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_19 , який підтвердив, що він приймав участь у слідчому експерименті та відтворив події, яким був свідком. Протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії, понятими без зауважень.

-Довідка №24407 від 23.10.2019 року КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР про те, що з 19.10.2019 року та на час видачі довідки ОСОБА_9 дійсно знаходився у відділенні інтенсивної терапії загального профілю з діагнозом: Закрита ЧМТ, забій + компресія головного мозку гострою субдуральною гематомою в лівій півкулі головного мозку, кома ІІ (т.1, а.с.147);

-Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 24.10.2019 року, постанова про призначення імунологічної експертизи від 27.10.2019 року, постанова про призначення судово-медичної експертизи трупа від 27.10.2019 року (а.с.148-151);

-Довідка Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про те, що згідно моніторингу (опрацювання інформації) з сайту Центральної виборчої комісії згідно даних на 29.10.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не являється депутатом будь-якого рівня (т.1,а.с.151);

-Довідка Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про те, що згідно моніторингу (опрацювання інформації) з сайту «Єдиного реєстру адвокатів України» згідно даних станом на 29.10.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не являється адвокатом (т.1,а.с.153);

-Ухвала від 05.11.2019 року слідчого судді Фрунзівського районного суду Одеської області про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , згідно якої клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу до підозрюваного у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (т.1,а.с.154-155 з технічним записом судового засідання щодо розгляду вказаного клопотання на а.с.156,т.1) За клопотанням прокурора у судовому засіданні відтворено технічний запис судового засідання у частині допиту слідчим суддею свідків обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_29 , після чого був додатково допитаний судом свідок ОСОБА_19 , який підтвердив, що був допитаний слідчим суддею і його пояснення аналогічні тим, які він давав суду при розгляді справи по суті;

-Висновок експерта №5420 від 30.10.2019 року судово-медичної експертизи крові ОСОБА_4 , де судовий експерт-токсиколог дійшов підсумків про те, що у крові ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,6 %о (т.1, а.с.157-158) Вказаний висновок спростовує пояснення обвинуваченого про те, що він не вживав алкоголь у день вчинення злочину;

-Висновок експерта №796 від 11.11.2019 року судово-медичної експертизи відрізка стовбура дерева, вилученого 19.10.2019 року в ході огляду місця події у Старомайорському лісі, с Майорське, Захарівського району Одеської області, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_9 відносить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО; на відрізку стовбура дерева, вилученому 19.10.2019 року в ході огляду місця події у Старомайорському лісі, с Майорське, Захарівського району Одеської області, знайдено кров людини, при дослідженні якої на групову приналежність виявлений тільки антиген Н, що не дає можливості категорично висловитися про групову належність крові, але, враховуючи, що антиген Н, як основний властивий групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ситемою АВО, не виключається її походження від потерпілого ОСОБА_9 (т.1, а.с.160-163) Отже вказаний висновок є підтвердженням того, що саме цим відрізком стовбура дерева, який вилучено з місця вчинення злочину, могли бути спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 ;

-Квитанція №186 про отримання на зберігання, вилученого 19.10.2019 року з місця події речового доказу: стовбура дерева дуба, який зберігається в камері речових доказів Захарівського ВП (т.1, а.с.164) У судовому засіданні за клопотанням прокурора був досліджений вказаний речовий доказ, на якому збереглися сліди крові людини, вказані у висновку експерта №796 від 11.11.2019 року. ОСОБА_4 повідомив суду після огляду речового доказу, що він не пам`ятає, яким саме відрізком дерева спричинив ушкодження ОСОБА_9 , але категорично не заперечував, що з місця вчинення злочину вилучено не той відрізок дерева;

-Акт судово-медичного дослідження №597 від 28.11.2019 року судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 , 1965 р.н. /54 років/ з додатками, акт судово-медичного-гістологічного дослідження №2853/597 від 11.11.2019 року шматочків органів від трупа ОСОБА_9 , акт судово-медичного дослідження №1265 від 29.10.2019 року судово-медичного дослідження крові трупа ОСОБА_9 , (а.с.165-174) та висновок експерта №55 (597) від 28.11.2019 року судово-медичної експертизи за фактом смерті громадянина ОСОБА_9 , 1965 року народження, 54 років, згідно якого на підставі даних судово-медичної експертизи трупа гр.-на ОСОБА_9 , клінічних даних та лабораторних методів дослідження, відповідно до поставлених на вирішення питань, експерт прийшов до наступних підсумків: 1 (2) На трупі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток черепа, забою головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови, забійні рани, синці голови. Вищезазначена черепно-мозкова травма у ОСОБА_9 характерна для травми-прискорення і могла виникнути від травматичної дії тупого предмета в тім`яну область справа (ушита 3-ма вузловими швами рана в тім`яній області справа) з послідуючим прискоренням і падінням з висоти власного росту і контактуванням з площиною потиличною ділянкою, на це вказує наявність характерних ознак для даного вида травми: рана потиличної ділянки справа з крововиливом в м`які тканини правої тім`яно-потиличної області, лінійний перелом потиличної кістки справа з переходом на основу черепа, а також противоударні ушкодження у вигляді забою базальних поверхонь лобних долей. Дані ушкодження заподіяні незадовго до його надходження до лікарні, куди ОСОБА_9 поступив 19.10.19 р., що не суперечить даним постанови слідчого. Садна спини виникли внаслідок дії тупого (тупих) предмета (предметів) індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились. Відкрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток черепа, забою головного мозку, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки, крововиливів в м`які тканини голови, забійних ран голови в своїй сукупності згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя п.2.1.1 а, п.2.1.3 б,в (м.Київ, 1995 р.). Садна спини при звичайному перебігу у живих осіб мають незначні наслідки, які швидко зникають, тривалістю не більше шести днів, і по цьому критерію мають ознаки легких тілесних ушкоджень («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», п.2.3.5). Момент настання смерті потерпілого (11 годин 10 хвилин 25.10.19 р) чітко зареєстрований в карті стаціонарного хворого. Ступінь розвитку трупних явищ цілком відповідає цьому терміну. 2 (1,3). Смерть ОСОБА_9 знаходиться у причинному зв`язку з відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді переломів кісток черепу, забою головного мозку, крововиливів під мозкові оболонки. Безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку. (т.1, а.с.175-180) Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_60 підтвердив вказаний висновок та надав додаткові розяснення щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які не суперечать даному висновку;

-Повідомлення про завершення досудового розслідування від 26.12.2019 року підозрюваному ОСОБА_4 , адвокату ОСОБА_6 , протокол ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 28.01.2020 року, де підозрюваний ОСОБА_4 заявив, що з матеріалами ознайомлений, доповнень не має, але заявляє, що на арк.. справи №№24,37 підпис не його, а також відсутній протокол слідчого експерименту, який проводився з ним 22.10.2019 року. Захисник ОСОБА_6 із матеріалами провадження ознайомився разом з підзахисним, доповнень не має. (т.1,а.с.181-183).

- В судовому засіданні обвинувачений надав пояснення з приводу його заяв слідчому, які зазначені вище. Прокурор категорично заперечував, що з підозрюваним був проведений слідчий експеримент, а отже протокол цієї слідчої дії апріорі складатися не міг.

-У судовому засіданні прокурор та представник потерпілого кожен окремо заявляли клопотання про доручення органу досудового розслідування провести слідчу дію (слідчий експеримен) під час судового провадження за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника, свідків, допитаних судом. Сторона захисту категорично заперечувала проти задоволення вказаних клопотань, а обвинувачений не надав згоди на проведення слідчого експерименту за його участю. Ухвалами суду від 01.09.2020 року прокурору та представнику потерпілого відмовлено у задоволенні вказаних клопотань (т.2,а.с.28-33).

-Сторона захисту звернула увагу суду на те, що протокол огляду місця події від 19.10.2019 року складений пізніше, ніж протокол огляду речового доказу від 19.10.2019 року, що був вилучений з місця події, отже ці докази треба оцінювати критично. Однак судом встановлено, що місце події оглядалось слідчим у присутності свідка ОСОБА_19 і саме він вказав слідчому на відрізок дерева, яким було завдано удар ОСОБА_9 , та у ході огляду місця події був вилучений предмет вчинення злочину, про що зазначено у протоколі. Вказаний речовий доказ оглянутий після його вилучення, про що зазначено у протоколі огляду, підтверджено свідком ОСОБА_19 , а щодо часу проведення огляду речового доказу, сторона обвинувачення довела, що слідчим була допущена описка.

Стаття 21 КПК України гарантує доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, а саме: кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону
Стаття 22 КПК передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст.84 КПК).
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ст.86 КПК).
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94 КПК)
В ході судового розгляду суд відповідно до ст. 22 ч.6 КПК України, п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» сприяв кожній із сторін мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом: був допитаний обвинувачений, потерпіла, свідки, досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення. Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Таким чином, відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого з метою з`ясування їх належності та допустимості були перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст.23 КПК України за участю учасників кримінального провадження і кожному з них судом була дана оцінка, як це вимагає ст.94 КПК України, бо для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовної презумпції, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Давши оцінку всім доказам в сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 доведена повністю і не знаходить підстав для ухвалення виправдувального вироку відносно нього.
Дослідивши та оцінивши вказані обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Судом ретельно перевірена версія сторони захисту щодо вчинення обвинуваченим вбивства з необережності та перекваліфікації його дій на ч.1 ст.119 КК України.
Суд враховує, що необхідно відмежовувати умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності.

При відмежуванні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності (ч.1 ст. 119 КК України), суд дослідив докази, що мають значення для з`ясування суб`єктивної сторони злочину.

Так, склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей, заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (ч. 2 ст. 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.

Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість: а) конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину; б) визначити правильну кваліфікацію; в) відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).

Прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

В аспекті сказаного слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», в якій зазначено, що для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Також, наведене вище розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України знаходить своє відображення у постановах Верховного Суду (провадження: № 51-10309км18 від 23.05.2019, № 51-649км18 від 20.03.2018) та постановах Верховного Суду України (справи: № 5-8кс13 від 25.04.2013, № 5-4кс15 від 19.03.2015, № 5-25кс15 від 28.05.2015).
Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесного ушкодження свідчить про те, що ОСОБА_4 , діючи умисно, завдаючи без будь-якого попередження удару відрізком дерева в область голови ОСОБА_9 , який цього не очікував і не спроможний був захищатися, міг очікувати, що останньому буде завдано тяжке тілесне ушкодження, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки.

При чому тяжкість таких наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_4 діяв з невизначеним (неконкретизованим) і непрямим умислом.

У конфліктній ситуації, що виникла з ОСОБА_9 . ОСОБА_4 , знехтувавши можливими наслідками, обрав найрадикальніший спосіб його вирішення застосування насилля, яке було достатнє для спричинення загиблому тілесних ушкоджень, у тому числі і тяжких, зумовлених і прискоренням тіла ОСОБА_9 за рахунок удару в його голову.

Щодо спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 , то в діях ОСОБА_4 має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_9 , хоча повинен був і міг їх передбачити.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в судовому засіданні доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Суд вважає, що своїми діями, які виразилися в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України. Підстав для перекваліфікації його дій на ч.1 ст.119 КК України суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що доведено висновком токсикологічної експертизи, вказаної вище.

На підставі викладеного, з урахуванням тяжкості спричинених злочином наслідків, віку та стану здоров`я обвинуваченого, особи обвинуваченого: який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; офіційно не працює; за місцем проживання характеризується задовільно, на утриманні має неповнолітню підопічну співмешканки ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимий, вчинив злочин вперше, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої йому статті, оскільки це покарання необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку потерпілої, яка наполягала на максимально суворому покаранні, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, підстав для застосуваннящодо ОСОБА_4 ст.69, ст.75 КК України судом не встановлено.

Враховуючи обраний вид покарання, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 2, 3, 5 ст. 178 КПК України, вважає необхідним до набрання вироком законної сили змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою.

Розглядаючи цивільні позови, пред`явлені потерпілою ОСОБА_7 в своїх інтересах про відшкоування майової та моральної шкоди та прокурором в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» про відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікування, суд прийшов до наступного.

За приписами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження 17.12. 2019 року потерпілою ОСОБА_7 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_7 мотивований тим, що вона є дружиною ОСОБА_9 , внаслідок смерті якого їй була нанесена матеріальна та моральна шкода. Зазначає, що нею були витрачені грошові кошти у розмірі 22046,74 грн. на лікування чоловіка за призначенням лікарів, а також на ритуальні послуги у сумі 12886,30 грн., а всього злочинними діями обвинуваченого їй завдана майнова шкода на загальну суму 34933,04 грн. Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_7 оцінила у розмірі 200 000 грн. Вказує, що смерть її чоловіка завдала їй тяжких моральних страждань, вона постійно бачить свого померлого чоловіка уві сні, постійно відчуває моральні страждання, перебуває у пригніченому психологічному стані, стан здровя її також погіршився (т. 1 а.с. 11-17).

На стадії судових дебатів потерпіла - цивільний позивач підтримала свої вимоги до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, просила задовольнити такі у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов потерпілої визнав частково, в обсязі витрат на поховання, в іншій частині позов не визнав.

Дослідивши матеріали справи, долучені цивільним позивачем ОСОБА_7 , докази на обґрунтування свої вимог, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: ОСОБА_4 є винним в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_9 .

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1200 ЦК України визначений наступний порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.

Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

За приписами ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Правовий аналіз вищенаведених положень закону дозволяє дійти наступних висновків.

Загальними положеннями Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди врегульовано право на отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди особами, яким така шкода була завдана, від особи за наявності вини останньої. Положеннями ст. 1200-1202 ЦК України встановлено право на отримання від винної особи періодичних виплат протягом певного періоду, що здійснюються на користь осіб, які перебували на утриманні або мали за законом право на утримання від потерпілої особи, яка померла внаслідок неправомірних дій. До числа таких осіб закон зараховує, зокрема, дітей, членів родини, які не працюють та здійснюють догляд за дітьми, утриманців. Розмір такого утримання розраховується на підставі середньомісячного доходу потерпілого, який помер.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, потерпілою особою, яка померла внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, є ОСОБА_9 , 1965 року народження.

Потерпілою особою внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, була визнана дружина ОСОБА_9 ОСОБА_7 на підставі постанови слідчого.

Серед письмових доказів на підтвердження витрат ОСОБА_7 долучила договір замовлення та накладну від 27 жовтня 2019 року, видану ОСОБА_62 , про ритуальні послуги на загальну суму 12886,30 грн. (т. 1 а.с. 33-34). Згідно з вказаними документами ОСОБА_7 було сплачено 536,30 грн. за послуги кремації та 12350 грн на організацію поховання. Будь-яких інших доказів щодо понесення витрат на поховання, що перевищують зазначену суму, цивільним позивачем не надано.

За положеннями ст. 1201 ЦК України витрати на поховання відшкодовуються особі, яка понесла такі витрати. Матеріалами справи підтверджено, що особою, яка понесла витрати на поховання ОСОБА_9 , є цивільний позивач ОСОБА_7 .

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_7 в частині стягнення на її користь витрат на поховання у сумі 12886,30 грн.

Крім того, позивачем надано лікарські призначення ОСОБА_9 , який перебував на лікуванні з 19.10.2019 по 25.10.2019 року, після спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, та фіскальні чеки на придбання вказаних у призначеннях ліків саме цивільним позивачем ОСОБА_7 на загальну суму 22046,74 грн. (т.1,а.с.18-32). Суд вважає ці докази належними та допустимими, а позов у частині відшкодування витрат на лікування таким що підлягає задоволенню

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2005 року) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Цивільний позивач вказує, що передчасна смерть ОСОБА_9 , який був для позивача чоловіком та батьком її дітей, внаслідок отримання ним тяжких тілесних ушкоджень, завдала та продовжує завдавати позивачу непомірних моральних, фізичних та духовних страждань. Немайнові втрати зазнані позивачами не підлягають відновленню, є тривалими у часі.

Матеріалами справи підтверджено, що смерть ОСОБА_9 є наслідком протиправних дій ОСОБА_4 щодо винуватості якого суд дійшов однозначного висновку.

Цивільний позивач оцінила розмір завданої моральної шкоди у сумі 200 000 гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди у повному обсязі та вважає правильним розмір відшкодування моральної шкоди саме у сумі 200 000 гривень на користь ОСОБА_7 з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Прокурор заявив цивільний позов в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» про відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікування, який уточнив в ході судового розгляду (т.1,а.с.227-232) та просив стягнути на користь КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» заподіяну майнову шкоду у сумі 25354,20 грн.

Представник КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» позов прокурора підтримав та просив його задовольнити, позов розглянути без їх участі.

Обвинувачений ОСОБА_63 позов прокурора не визнав та просив відмовити у його задоволенні за недоведеністю.

В позовній заяві прокурор вказує, що ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні з 19.10.2019 року по 25.10.2019 року. З довідки КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» встановлено, що на лікування ОСОБА_9 витрачено бюджетні кошти у сумі 25354,20 грн за 6 днів перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації з 19.10 по 25.10.2019 року. Згідно ст.89 Бюджетного кодексу України фінансування лікарні здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету. Таким чином встановлено, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» завдано майнової шкоди.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» визначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та нарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі данних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрати на лікування підтверджуються довідкою-розрахунком бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальної суми фактичних витрат на лікування потерпілого.

КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» звернулась із заявою від 05.03.2020 року про захист інтересів держави в особі КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» до Роздільнянської місцевої прокуратури (т.1, а.с.233-234), отже звернення прокурора з позовом у даному кримінальному провадженні є правомірним.

КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» надала Довідку розрахунку вартості лікування ОСОБА_9 у період з 19.10.2019 по 25.10.2019 року на загальну суму 25354,20 грн, яка складається з витрат на: основну заробітну плату медпрацівників у розмірі 1137,19 грн, додаткову заробітну плату у розмірі 767,94 грн, нарахувань на заробітну плату у розмірі 419 грн., харчування у розмірі 72,00 грн., накладні витрати у розмірі 2652,27 грн., медикаменти у розмірі 2482,39 грн., рентабельність у розмірі 12468,00 грн., ПДВ у розмірі 4225,70 грн. (т.1,а.с.236-239).

Як зазначалось вище, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Суд вважає позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» обгрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.11.2019 року накладено арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 19.10.2019 року у Старомайорському лісі, що знаходиться за межами с.Майорське Захарівського району Одеської області та належить до Павлівського лісництва Захарівського району Одеської області, майно, а саме: спиляний відрізок стовбура дерева дуба, довжиною 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони, в рамках кримінального провадження №0000148, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Суд вважає, що арешт, накладений на тимчасове вилучене майно підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Запобіжний захід ОСОБА_4 змінити з особистого зобов`язання на тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили, взявши під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 16 квітня 2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: с.Росіянівка, Роздільнянського (колишнього Захарівського) району Одеської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий 15.09.1997 року Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області, на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 34933,04 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять три грн. 04 коп.) гривень та 200 000 (двісті тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» до ОСОБА_4 про відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікування задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: с.Росіянівка, Роздільнянського (колишнього Захарівського) району Одеської області, паспорт НОМЕР_1 , виданий 15.09.1997 року Фрунзівським РВ УМВС України в Одеській області, на користь Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна клінічна лікарня ООР» (місцезнаходження: вулиця Академіка Заболотного, 26 м.Одеса, 65025, р/р НОМЕР_3 , , Банк філія Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» №10015/0574) заподіяну майнову шкоду у розмірі 25354,20 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят чотири грн. 20 коп.) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.11.2019 року на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 19.10.2019 року у Старомайорському лісі, що знаходиться за межами с.Майорське Захарівського району Одеської області та належить до Павлівського лісництва Захарівського району Одеської області, майно, а саме: спиляний відрізок стовбура дерева дуба, довжиною 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони, в рамках кримінального провадження №0000148, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Речові докази по справі, а саме:

- спиляний відрізок стовбура дерева-дуба, довжиною 1 метр 08 см, діаметром 10 см з однієї сторони та 11,5 см з іншої сторони, на якому наявне нашарування речовини бурого кольору, який переданий на зберігання до відділення №2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області, після набрання вироком законної сили знищити;

- документи, диски з записами слідчих дій, технічний запис судового засідання від 05.11.2019 року, приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах справи.

Вирок суду в частині зміни засудженому ОСОБА_4 запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили та взяття його під варту в залі суду підлягає негайному виконанню.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення

Суддя: ОСОБА_1