Справа № 161/9315/20 Провадження №11-кп/802/102/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 06 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сарнівка, Луцького району, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, одружений, працює термістом у ФОП « ОСОБА_9 », раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 3 роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування збитків завданих злочином задоволено.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь Луцької міської клінічної лікарні 35 068 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 .
Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 квітня 2020 року близько 11 год. 25 хв. в с. Смолигів, Луцького району, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 та здійснюючи ним рух у напрямку автодороги Володимир-Волинський Луцьк по дорозі вулиці Миру, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку із швидкістю 52.9…54.6 км/год, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перевищив дозволену у населеному пункті швидкість руху, при виявлені на автодорозі велосипедиста ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керуючи велосипедом рухався у попутному напрямку по правому краю проїзної частини, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 , який внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного зламу кісток склепіння черепа в правій тім`яно-скроневій ділянці, забою головного мозку по типу проти удару із крововиливами під оболонки, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в правій скронево-тім`яній ділянці, закритого зламу ребер справа, забою легень, крововиливів в середостіння, гемотораксу, закритого черезвертельного зламу правої стегневої кістки зі зміщенням, параорбітального синця справа, синця в проекції правого ліктя, синця в проекції правого кульшового суглобу, які згідно висновку експерта №173 від 15 травня 2020 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 1.7; 2.3 (б); 12.3; 12.4 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.
У поданій апеляційній скарзі із змінами прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд неправильно застосував вказаний закон про кримінальну відповідальність, яким передбачено «звільнення від відбування покарання з випробуванням», що, на його думку, перешкодить подальшому виконанню оскаржуваного рішення. У зв`язку із цим, просить вирок суду змінити. Вважати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинити нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які, покладались на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильними.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Доводи прокурора, викладені у змінах до апеляційної скарги, є слушними та заслуговують на увагу.

З метою реалізації кримінально-правового реагування, шляхом звільнення особи від покарання, законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права-інститут звільнення від покарання (ст.ст. 74-87 КК України).

В межах згаданого інституту застосовуються різні термінологічні звороти, у тому числі - «звільнення від відбування покарання». Це зокрема, випадки ухвалення судом рішення про тимчасове невиконання призначеного покарання з певною умовою протягом певного строку (ст.ст. 75, 79, 104 КПК України).

Проте, застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення особи від відбування покарання, суд помилково звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання, тобто правильно застосувавши закон про кримінальну відповідальність, допустив упущення.

Відтак, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції - залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 06 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вважати на підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільненим від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: