ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2021 р. 152/1753/17

1-кп/145/5/2021 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 09.02.2016 року, відносно вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем с. Тисолово Тячівського району Закарпатської області, жителем АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючим, одруженим, раніше несудимим,

кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 , з метою таємного викрадення чужого майна, а саме грошей і матеріальних цінностей, з домоволодіння свого родича ОСОБА_6 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 (відносно якого матеріали виділено в окреме провадження), 08.02.2016, біля 10 години ранку, на автомобілі моделі «КІА» з іноземною реєстрацією, який знаходився в користуванні ОСОБА_8 , приїхали в село Калитинка Шаргородського району Вінницької області та зупинилися неподалік домоволодіння ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_5 з ОСОБА_8 залишився біля автомобіля, а ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки, пішов до домоволодіння ОСОБА_6 .

Підійшовши до домоволодіння ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовився від вчинення крадіжки та повернувся до автомобіля, де знаходився ОСОБА_5 та повідомив останньому, що відмовляється вчиняти крадіжку. Однак ОСОБА_5 , з метою підбурювання ОСОБА_7 до вчинення крадіжки, шляхом умовляння, переконав ОСОБА_7 вчинити крадіжку з будинку ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_7 , діючи за вказівкою підбурювача ОСОБА_5 , пішов до домоволодіння ОСОБА_6 , де, відшукавши поряд з будинком сокиру, розбив нею склопакет вікна, після чого, через вікно, проник до середини будинку, де умисно, таємно з корисливих мотивів, викрав гроші в загальній кількості 35 000 гривень, 200 доларів США та матеріальні цінності, належні ОСОБА_6 , а саме цифровий фотоапарат марки «Саnоn» моделі «РоwerShot SX 130 IS», вартістю 912,00 гривень, газовий револьвер марки «МЕ» моделі «МЕ-38» №002496 вартістю 1867 гривень, бронежилет типу «Модуль ВВ» з написом на спині "ОХОРОНА", вартістю 1225 гривень, чоловічу сумку-планшет марки «Langsa», вартістю 318,5 гривень, мобільний телефон марки «NОКІА» моделі «6700», вартістю 812 гривень, мобільний телефон марки «NОКІА» моделі «1100», вартістю 190 гривень, золотий ланцюжок вагою 30 г., вартістю 30000 гривень, золотий хрестик вагою 15 г., вартістю 15000 гривень, золотий перстень вагою 15 г., вартістю 15000 гривень, золоті сережки жіночі, круглої форми, вагою 3 г, вартістю 3000 гривень, золотий ланцюжок з золотим кулоном у формі знаку зодіаку «ЛЕВ», вагою 10 г., вартістю -10000 гривень, два золоті жіночі кільця, вагою 3 г., вартістю 3000 гривень та вагою 4 г, вартістю 4000 гривень. Після чого ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_7 , на автомобілі ОСОБА_8 , залишили місце події та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно довідки ТВБВ 10001/041 філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» офіційний курс НБУ за 100 доларів США, станом на 08.02.2016 становив 2591,8687 гривень.

Своїми діями ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 завдали ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 125 508,24 грн.

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на нього протягом встановленого судом іспитового строку один рік обовязки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Потерпілий ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 53)

ОСОБА_4 залучена до участі в кримінальному провадженні як потерпіла на підставі ухвали суду від 19.02.2018, не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України (а.с.71-72).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України визнав, розкаявся у вчиненому, визнав фактичні обставини справи.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції.
ОСОБА_5 дав показання, що дійсно підбурював ОСОБА_7 до вчинення крадіжки.

Суд вважає, що показання обвинуваченого є достовірними, правдивими, належними та допустимими, оскільки вони не спростовуються, а підтверджуються зібраними доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен нести відповідальність за ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_5 (раніше несудимого, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину 1 рік 8 місяців), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільнонебезпечне діяння, запевнення в подальшому не вчиняти злочини, а також думку потерпілої, яка просить його суворо не карати, обставин, які обтяжують його відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Тячівським районним відділом ДУ "Центр пробації" у Закарпатській області 17.02.2020, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, та приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Витрати за проведення товарознавчої експертизи від 05.09.2017 року за №5042-5049/17-21 в розмірі 792 грн. стягнуто з ОСОБА_7 .

Речові докази: бронежилет чорного кольору «Модуль ВВ» та чорну шкіряну сумку-планшет марки «Langsa» повернуто володільцю ОСОБА_4 згідно вироку Шаргородського районного суду від 28 лютого 2018 року.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.27, ч.3 ст.185 КК України, і призначити покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 а від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік 6 (шість) місяців він не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України (в редакції станом на момент вчинення злочину 08.02.2016) покласти на ОСОБА_5 а обов`язки:

повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги , судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_9