Провадження № 1-кс/686/6947/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління ДБР розташованого у м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду зі скаргою, поданою в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР розташованого у м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги вказує, що 04.06.2021 ним було подано на адресу Територіального управління ДБР розташованого у м. Хмельницькому заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

Зазначає, що вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2020 року, який залишений без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13.05.2021, ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Перед виконанням вироку, начальник сектору превенції Волочиського ВнП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 видала ОСОБА_3 направлення на медичне обстеження щодо можливості його перебування в умовах СІЗО чи ІТТ.

01.06.2021 року під час проходження медичного огляду лікарями Волочиської центральної районної лікарні, лікар-офтальмолог встановив ОСОБА_3 діагноз - повторне відшарування сітчатки і визнано ОСОБА_3 таким, що не може утримуватись в умовах ІТТ. Надано консультативний висновок про те, що ОСОБА_3 повинен пройти дообстеження та лікування в клініці у м. Львів.

Разом з тим, начальник сектору превенції Волочиського ВнП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 , знаючи що ОСОБА_3 не можна утримувати в ІТТ (СІЗО) і вона не має права поміщати ОСОБА_3 в установи попереднього ув`язнення, перевищуючи свої повноваження помістила ОСОБА_3 до ДУ Хмельницький слідчий ізолятор.

24.06.2021 скаржник отримав відповідь за підписом начальника першого СВ Територіального управління ДБР розташованого у м. Хмельницькому про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, з якою не погоджується.

З огляду на наведені обставини скаржник просить слідчого суддю зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташоване в м. Хмельницькому внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України».

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та скаржник ОСОБА_3 вимоги скарги підтримали повністю, надали пояснення, які відповідають її змісту та просили скаргу задовольнити.

Представник органу досудового розслідування, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на наведені обставини, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності уповноваженої особи органу досудового розслідування.

Заслухавши думку скаржника та його представника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з таких підстав.

Із наданих сканокопій матеріалів за зверненням адвоката ОСОБА_4 слідує, що ОСОБА_4 в порядку ст. 214 КПК України звернувся до ТУ Державного Бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому із заявою, у якій повідомив, що вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2020 року, який залишений без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13.05.2021, ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Перед виконанням вироку, начальник сектору превенції Волочиського ВнП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 видала ОСОБА_3 направлення на медичне обстеження щодо можливості перебування в умовах СІЗО.

01.06.2021 року під час проходження медичного огляду лікарями Волочиської центральної районної лікарні, лікар-офтальмолог встановив ОСОБА_3 діагноз - повторне відшарування сітчатки і його було визнано таким, що не може утримуватись в умовах ІТТ. Надано консультативний висновок про те, що ОСОБА_3 повинен пройти дообстеження та лікування в клініці у м. Львів.

Разом з тим, начальник сектору превенції Волочиського ВнП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 , знаючи що ОСОБА_3 не можна утримувати в ІТТ (СІЗО) і вона не має права поміщати ОСОБА_3 в установи попереднього ув`язнення, перевищуючи свої повноваження помістила ОСОБА_3 до ДУ Хмельницький слідчий ізолятор.

Вважає, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.365 КК України.

Заява ОСОБА_4 була зареєстрована у ТУ Державного Бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому 07.06.2021 за № Ч-2384.

Листом № Ч-2384/14-01-01-21 від 11.06.2021 адвокату ОСОБА_4 було фактично у відмовлено у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР у зв`язку із тим, що заява не містить обставин, які можуть вказувати на ознаки складу злочину.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Ст. 365 КК України встановлює кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Законодавством України визначено порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі та порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, засудженим до позбавлення волі,

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота.

Для цього на території СІЗО функціонує медична частина.

Відповідно до розділу Х Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14.06.2019 року медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Медична частина має у своєму складі амбулаторію, стаціонар, інфекційні ізолятори для хворих на туберкульоз та хворих з кишковими інфекціями, окрему палату-ізолятор для тримання осіб з психічними розладами, туберкульозний кабінет, приміщення для зберігання лікарських засобів. Усі приміщення медичної частини обладнуються технічними засобами нагляду і контролю.

Надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами).

У СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Ув`язнені та засуджені мають право звертатися за лікарськими консультаціями та лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Адміністрація СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону ув`язнених та засуджених під час лікування у закладах охорони здоров`я (п. 2.14 розділу Х Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14.06.2019 ).

Окрім того наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України затверджено Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі № 1348/5/572 від 15.08.2014 року, який визначає основні засади організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі та механізм взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України з іншими закладами охорони здоров`я, які не належать до сфери управління Міністерства юстиції України, міжрегіональними територіальними органами Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань, установами виконання покарань, слідчими ізоляторами з питань надання медичної допомоги засудженим.

Зокрема, відповідно до п. 4 означеного наказу, у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

За потреби проведення додаткових обстежень, які не можуть бути здійснені у закладах охорони здоров`я ДКВС (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони здійснюються на базі іншого закладу охорони здоров`я, де такі обстеження може бути проведено у строк, визначений у медичному висновку. За потреби лікування в умовах стаціонару засуджений має право звернутися до лікаря закладу охорони здоров`я ДКВС з проханням проведення його лікування (надання медичної допомоги) в умовах стаціонару закладу охорони здоров`я, який надає платні медичні послуги. Лікар закладу охорони здоров`я ДКВС не пізніше наступного робочого дня після звернення повинен його розглянути та скласти відповідний медичний висновок (п. 15,16 наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» № 1348/5/572 від 15.08.2014 ).

Отже, вказані нормативно-правові акти визначають взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, засудженим до позбавлення волі.

Таким чином, поміщуючи ОСОБА_3 у ДУ «Хмельницький СІЗО» начальник сектору превенції Волочиського ВнП Городоцького ВП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_5 діяла в межах своєї компетенції з метою виконання вироку Волочиського районного суду Хмельницької області від 10.12.2020, який відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України є обов`язковим і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Отже, у заяві ОСОБА_4 викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення злочину, оскільки не містять жодних даних, що підтверджують реальність конкретної події злочину та свідчать про допущення начальником сектору превенції Волочиського ВнП Городоцького ВП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_5 перевищення повноважень.

Тяжка хвороби засудженого, яка перешкоджає відбуванню покарання у вигляді позбавлення може бути підставою для відстрочки виконання вироку суду, що вирішується у порядку ст. 536 КПК України.

Окрім того, ні консультативний висновок Волочиської райлікарні, ні довідка Волочиської ЦРЛ не містить висновку про неможливість утримання ОСОБА_3 в умовах СІЗО. У вказаних документах лише зазначений діагноз ОСОБА_3 та рекомендації щодо обстеження та лікування в клініці швидкої допомоги м. Львова.

У судовому засіданні представник скаржника повідомив, що у задоволенні клопотання про відстрочку виконання вироку суду ОСОБА_3 було відмовлено.

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_4 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Керуючись статтями 214, 303- 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , поданої в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління ДБР розташованого у м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20.07.2021.

Слідчий суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1