Справа № 760/6018/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1986/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України.
14.01.2021 року в судовому засіданні судом на обговорення сторін поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою. Прокурор вважав за доцільне продовжити тримання обвинувачених під вартою, посилаючись на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень і дані про особи обвинувачених, що свідчить про наявність у провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Сторона захисту ОСОБА_7 просила змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з утриманням під вартою. Сторона захисту ОСОБА_8 заперечувала проти думки прокурора, вказуючи, що судом встановлений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої для обвинуваченого є непомірним. Захист, посилаючись на дані про особу обвинуваченого, наявність у останнього утриманців, просив зменшити визначений розмір застави. Сторона захисту ОСОБА_6 заперечувала проти позиції прокурора, вважаючи, що прокурором не доведено наявність у провадженні таких ризиків, які виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою. Захисник, посилаючись на тривалість утримання обвинуваченого під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Ухвалою суду від 14 січня 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 кожному було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12 березня 2021 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він є громадянином іншої держави, раніше не судимий ні на територій України, ні на території Туркменістану. Вказує, що ризики, зазначені прокурором є недоведені та невмотивовані та такі, що суперечать та не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що існуючий запобіжний захід не є виправданим, оскільки вважає, що не існують ознаки того, що цього вимагають інтереси суспільства, в тому числі потерпілого, вважає, що вказаний запобіжний захід не відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються. Також посилається на тривалість часу тримання його під вартою та вказує на те, що його доводи та доводи захисту, показання свідків та потерпілого спростовують зазначені прокурором ризики і дають підстави для зміни міри запобіжного заходу.
Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Розгляд апеляційної скарги відбувся у відсутності обвинуваченого, його захисника та прокурора, які не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю та участю сторін..
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що дане апеляційне провадження не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона за ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_6 хоча і зареєстрований на території України, проте, до затримання за місцем реєстрації не проживав, постійного місця проживання не мав, тому прийшов до висновку, про наявність ризиків, передбачених в ст. 177 КПК України що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне з який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відомостей про працевлаштування та постійне місце проживання якого матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що є всі підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, тому суд першої інстанції правомірно продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Доводи апелянта, що застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невиправданим, оскільки відсутні ознаки, що того вимагають інтереси суспільства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки тяжкість вчинення кримінальних правопорушень, а також вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб із погрозою застосування насильства до потерпілого, навпаки вказують на суспільну небезпечність цього злочину.
Ухвала суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: