Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 695/4097/15-к
провадження № 51-5508 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 60000634, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Великий Хутір Драбівського району Черкаської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду в сумі 22 891,58 грн та 25 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року вирок щодо ОСОБА_6 змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілого

ОСОБА_8 .
Постановлено зменшити суму стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 з 25 000 грн до 10 000 грн.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що у період часу з 01 год по 06 год 20 жовтня 2013 року, він, перебуваючи в адміністративних межах Привітненської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, з використанням сільськогосподарської техніки, а саме, комбайну «Нива СК-5», таємно, умисно, з метою власного збагачення зібрав урожай кукурудзи із земельної ділянки площею 2,5862 га, яка на праві оренди належить ОСОБА_8 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 22 891,58 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалу суду апеляційної інстанції та закритикримінальне провадження на підставі

п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що в порушення положень статей 352, 353 КПК України судом не приведено до присяги потерпілого та свідків обвинувачення, тому їх показання є недопустимими доказами та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, а апеляційний суд, попри прохання захисника перевірити вказаний факт шляхом прослуховування звукозаписів судових засідань за 09.07.2020 року та 07.08.2020 року, послався виключно на журнали судових засідань, вказавши, що судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального законодавства.
Посилається, що перевірка достовірності показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом проведення слідчого експерименту, залишилась не виконана, на що вказував слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в ухвалі від 01.10.2013 року.
Вважає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 06.07.2015 року, оскільки зафіксована ним подія за своїм змістом відповідає огляду місця події. Крім цього, у вказаному протоколі не зафіксовано хід проведення слідчої дії, що не узгоджується з положеннями КПК України, а відповідно до принципу «плодів отруйного дерева» слід визнати недопустимими й докази, які здобуті внаслідок слідчого експерименту, а саме: відповідь ПП «Землемір» від 14.08.2015 року щодо участі у проведенні слідчого експерименту, план встановлення меж земельної ділянки, протокол демонстрування відеострічки, протокол огляду предмету та постанову про визнання речовими доказами від 07.07.2015 року. Також, суд апеляційної інстанціїпри залишенні апеляційної скарги без задоволення, не дав відповіді на ці доводи, які були викладені у апеляційній скарзі, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Акцентує увагу на тому, що протоколи пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 28.01.2014 року та 08.09.2015 року є недопустимими доказами, оскільки впізнання речей за фотознімками КПК України не передбачено. Також, зазначає про недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України в частині невідкриття стороні захисту 3 оптичних дисків з відеозаписами на стадії закінчення досудового розслідування.
Вказує, що стягнена судом сума матеріальної шкоди, була визначена без проведення відповідної експертизи, як це передбачено п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі доводів, вважав, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Окрім додержання цих вимог, в судовому рішенні слід проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, ці вимоги закону при перегляді кримінального провадження апеляційним судом не виконані.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 ставилося питання про скасування вироку суду першої інстанції через його невідповідність вимогам ст. 370 КПК України та закриття кримінального провадження на підставі п. п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обгрунтування захисник, крім іншого, зазначав, що протокол проведення слідчого експерименту від 06.07.2015 року є недопустимим доказом, оскільки зафіксована ним подія за своїм змістом відповідає огляду місця події та в ньому не зафіксовано хід проведення вказаної слідчої дії, що не узгоджується з положеннями КПК України, а відповідно до принципу «плодів отруйного дерева» слід визнати недопустимими й докази, які отримані внаслідок проведення слідчого експерименту, а саме: відповідь ПП «Землемір» від 14.08.2015 року щодо участі у слідчому експерименті, план встановлення меж земельної ділянки, протокол демонстрування відеострічки, протокол огляду предмету та постанову про визнання речовими доказами від 07.07.2015 року.
Тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник навів конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.
Із матеріалів кримінального провадження убачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги в ухвалі зазначив зміст цих доводів захисника, проте жодної відповіді на них не надав і не проаналізував їх з точки зору належності та допустимості, а також не мотивував свого рішення в цій частині.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що єдиним доказом на підтвердження розміру матеріальних збитків, завданих потерпілому ОСОБА_8 протиправними діями засудженого ОСОБА_6 , є довідка Управління агропромислового розвитку Золотоніської РДА № 122 від 13.03.2015 року про те, що урожайність кукурудзи станом на 2013 рік становила 56,7 центнерів з гектара, а середня ціна її реалізації за січень-вересень 2013 року становила 1 561,1 грн за тонну (т. 2, а. п. 14).
Проте, судом не враховано, що за встановлених обставин кукурудза була викрадена у жовтні 2013 року, а тому вказана довідка належним чином не підтверджує, що потерпілому спричинена матеріальна шкода у розмірі 22 891,58 грн.
З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для обрахунку суми спричиненої ОСОБА_8 матеріальної шкоди.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають підстави стверджувати, що суд апеляційної інстанції формально розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , чим порушив право учасників процесу на об`єктивний, неупереджений розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, апеляційним судом було істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, що відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для його скасування і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга захисника підлягає частковомузадоволенню.
У зв`язку з тим, що ухвала підлягає скасуванню з наведеної підстави, Суд не перевіряє інші доводи касаційної скарги захисника, які необхідно перевірити при новому розгляді у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження, апеляційному суду слід дослідити всі обставини, які мають правове значення, належним чином перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, при цьому врахувати висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року (справа №420/1667/18, провадження

№ 51-10433кмо18), щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що при розгляді кримінального провадження не приведено до присяги потерпілого та свідків обвинувачення, то вони є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження журналами судових засідань та технічними носіями щодо їх перебігу за 09.07.2020 року та 07.08.2020 року, з якихслідує, що перед допитом головуючим приведено до присяги потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а тому дотримано положення ст. ст. 352, 353 КПК України (т. 7, а. п. 231-237).
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3