Ухвала
09 березня 2021 року
м. Київ
справа № 307/2389/18
провадження № 51 - 226 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та їх представника адвоката ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 ,
встановив:
У касаційній скарзі потерпілі та їх представник порушують питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.

Зокрема, у касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.
Проте вказаних приписів закону потерпілі та їх представник належним чином не виконали.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування судового рішення судом касаційної інстанції є:1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК.)
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
У своїй касаційній скарзіпотерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник адвокат ОСОБА_6 ставлять питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, однакналежного вмотивування зазначеним доводам не наводять, а також не конкретизують, яким чином ці порушення, що допустили суди першої та апеляційної інстанцій, на їх думку, вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень і були б підставою для скасування вироку та ухвали касаційним судом.
Крім того, усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги зводяться до посилань на неповноту судового розгляду (ст.410 КПК), незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті до заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження (ст. 411 КПК), що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржники не погоджуються з кваліфікацією дій засудженого ОСОБА_7 за ст. 116 Кримінального кодексу України, при цьому не наводять належні доводи такої позиції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка потерпілих та їх представника щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.
Наявність вказаних недоліків у скарзі, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши скаржникам строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та їх представника адвоката ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3