Справа № 465/669/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/178/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
встановила:
на розгляді Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесять днів, до 21 лютого 2021 року включно.

Не погоджуючись із вищезгаданим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на те, що таке постановлено без дотримання норм КПК України, які регламентують продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ході судового розгляду.

Наголошує, що не було встановлено доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого та необґрунтовано крайньої необхідності застосування відносно ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу, окрім цього не зазначено конкретних ризиків із числа передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які б знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання прокурора, зокрема і матеріалами справи.

Вважає, що ухвала суду суперечить вимогам ст. 370 КПК України та звертає увагу на те, що така була ухвалена у відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 .

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення, та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене ч.2 ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Відтак, виходячи з наведеного, ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду таких справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність такого, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів, суддею під час розгляду клопотання прокурора з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики зазначені у клопотанні не зменшились.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Отже, на думку апеляційного суду, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого, з врахуванням тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, даних про його особу, конкретних обставин кримінального провадження, мотивів, викладених в клопотанні прокурора і є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Що стосується покликання захисника адвоката ОСОБА_7 на те, що рішення суду постановлено у відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 , то з огляду на положення ст. 194 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у застосуванні запобіжного заходу, та з врахуванням того, що відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року обвинуваченого ОСОБА_6 видалено із зали судового засідання на весь час розгляду справи, наведена обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Також, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підставно не визначено розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4