Справа № 456/2021/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1341/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 456/2021/20 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрия Львівсьої області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання, приєднано 4 місяці обмеження волі, невідбутого покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018 за ч.2 ст.185 КК України, та визначено ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі п.1 ч. 1 ст. 72 КК України у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2020 у справі № 456/1338/20. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 04.04.2020 близько 14:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вулиці Вокзальній у м. Стрию, побачив незнайомого йому мужчину ОСОБА_9 , який пересувався на милицях по тротуару. Підійшовши до останнього, ОСОБА_5 розпочав з ним словесний конфлікт, в результаті якого штовхнув потерпілого ОСОБА_9 , а той, у свою чергу впав на землю. Під час падіння із внутрішньої кишені куртки потерпілого ОСОБА_9 випав та впав на землю мобільний телефон марки "Samsung J5", а у ОСОБА_5 в цей момент виник умисел на заволодіння даним мобільним телефоном. В подальшому, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, відкрито, викрав мобільний телефон марки Samsung J5" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартість якого становить 1005 грн. 90 коп., в якому знаходилися стартові пакети мобільних операторів «Водафон», вартістю 50 грн., та «Лайфселл», вартістю 50 грн. З викраденим майном ОСОБА_5 , незважаючи на крик потерпілого з проханням повернути йому телефон, скрився з місця вчинення злочину і мав можливість ним розпорядитися. Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1105 грн 90 коп.
На вирок суду захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити та призначити йому покарання у виді двох років двох місяців.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував у повній мірі особу обвинуваченого, який є людиною з інвалідністю з дитинства, стоїть на обліку у психолога з приводу нервово-психічного захворювання, у зв`язку з чим злочин вчинив імпульсивно, необдумано. Крім того обвинувачений примирився з потерпілим, який претензій до нього не має. ОСОБА_5 проживає з батьком похилого віку, якому вісімдесят років і який потребує стороннього догляду. Вважає, що із врахуванням кількох пом`якшуючих обставин та особи винного, суд може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився і не повідомив про причини свого неприбуття, що відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.
У ході апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просить таку задовольнити.
Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечив, просить вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду розглянув справу у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини його вчинення, а тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.
Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який не працює, раніше судимий; з врахуванням позиції прокурора та потерпілого у справі щодо необхідної міри покарання; обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та усунення заподіяної шкоди; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, та призначене в межах, встановлених санкцією частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки злочин вчинено ОСОБА_5 під час іспитового строку, встановленого вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018, повторне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Що стосується доводів апелянта про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Усі дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, про які зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник, тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання й наведені у вироку суду.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України мінімальне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та остаточне покарання за сукупністю вироків у виді чотирьох років двох місяців позбавлення волі через суворість, невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом та розміром є явно несправедливими, немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
На думку колегії суддів, наявні у даному кримінальному провадженні обставини, які пом`якшують покарання, у їх сукупності, суттєво не знижують тяжкості вчиненого злочину, а їх наявність, у свою чергу, безумовно не впливає на рівень небезпечності особи ОСОБА_5 , а тому апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених злочинів та для застосування положень ст. 69 КК України.
Отже, апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4