ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1855/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.152 КК України
УХВАЛА
Іменем України

20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2021 про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, окрім іншого, обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 16.05.2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки вона є незаконною, безпідставною, постановленою з порушеннями норм процесуального законодавства та постановити свою, якою обрати стосовно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що матеріали справи не містять доказів вчинення кримінального правопорушення саме його підзахисним ОСОБА_7 . Вказує, що суд першої інстанції не зазначив які докази свідчать про існування ризиків, і дають підстави вважати, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду свої заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких просив залишити ухвалу районного суду без змін та проводити апеляційний розгляд вказано кримінального провадження без його участі.

Учасники судового розгляду вважали за можливе проводити розгляд справи за відсутністю прокурора, який був належним чином повідомлений.

Враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності прокурора, який був належним чином повідомлений, оскільки його відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження, а клопотання про розгляд справи за його обов`язковою участю до суду не надходило.

Як слідує з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002559 від 03.07.2019 та №0003709 від 16.09.2019, за обвинуваченням, поміж інших, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , була заслухана думка прокурора, потерпілої, її законного представника, захисника та надані пояснення обвинуваченого для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, який згідно класифікації, наведеної в ст.12 КК України, відносяться до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання в т.ч. у виді позбавлення волі, на строк до дванадцяти років.

На теперішній час розпочалося слухання справи по суті, на даний час не допитані неповнолітня потерпіла та її законний представник, ще не допитані свідки, обвинувачені, не досліджені письмові докази, що свідчитьпро наявність можливості з боку обвинуваченого здійснювати на свідків та інших обвинувачених незаконний вплив, надаючи необхідні відомості, для дачі відповідних показів, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні.

В сукупності всі ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, свідків, продовжити злочинну діяльність, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту, про застосування якого просить в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому доводи апелянта, який це заперечує, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи вищевказані обставини, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених п. п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого та його захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується останній, відомості про його особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Посилання адвоката на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішень ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Харченко проти України, «Москаленко проти України», «Іліков проти Болгарії» заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, зокрема щодо недоведеності його вини в інкримінованому злочині, то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

Так, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, являються голослівними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Жодних доказів на підтвердження обставин, вказаних в апеляційній скарзі, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, підстав для скасування або зміни судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2021 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді