КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2020 року,

за участі: представника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучено 23 листопада 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 18 016 доларів США, 3 195 євро та жорсткий диск Kingston 120 GB suv400s37/120G.
Приймаючи рішення, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного у клопотанні прокурора майна, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та невмотивованою, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, зазначає про недоведеність прокурором відповідності вилученого майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Вважає, що постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів від 24 листопада 2020 року не містить обґрунтування та доказів того, що тимчасово вилучене майно має відношення до діяльності осіб, якими, на думку органу досудового розслідування, вчинено кримінальне правопорушення в рамках кримінального провадження № 0000610.

Наголошує представник і на тому, що грошові кошти, які належать на праві власності ОСОБА_6 та вилучені під час обшуку 23 листопада 2020 року, набуті останнім у законний спосіб, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою від 15 листопада 2020 року, згідно якої ОСОБА_6 отримав у борг від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 18 516 доларів США та 3 195 євро, яких ОСОБА_6 не вистачило для придбання квартири у м. Києві, за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертається увага в апеляційній скарзі і на те, що ні ОСОБА_6 , ні будь-хто інший із осіб про яких ведеться мова у клопотанні прокурора не набули статусу потерпілого чи підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

В доповненнях до апеляційної скарги представник зазначає, що прокурором не доведено зв`язку між обставинами, які розслідувалися у кримінальному провадженні та майном третьої особи, на яке наклали арешт з метою збереження речових доказів.

Крім того, слідчим суддею не наведено будь-яких обґрунтувань, яким чином грошові кошти, вилучені у ОСОБА_6 могли бути засобом вчинення кримінального правопорушення чи отримані злочинним шляхом.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано Київську міську прокуратуру, тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді оскаржена в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 18 016 доларів США та 3 195 євро, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді лише в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями до неї та просила задовольнити її, скасувавши ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2019 року під № 0000610 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 протягом січня-серпня 2020 року, використовуючи підконтрольні їм підприємства-імпортери імпортують з КНР товари широкого вжитку, після чого втілюють у діяльність схему, направлену на мінімізацію митних платежів під час імпорту товарів широкого вжитку, ввезених на митну територію України. Імпортований товар реалізується третім особам за готівкові кошти без відповідного відображення вказаних операцій по обліках підприємства.

23 листопада 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 18 016 доларів США, 3 195 євро та жорсткий диск Kingston 120 GB suv400s37/120G.
30 листопада 2020 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на зазначене вище майно.
Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 02 грудня 2020 року клопотання прокурора задоволено.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Однак, зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів;
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Зокрема, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора відсутні докази, що грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України, що свідчить про формальність постанови старшого слідчого з особливо важливих справ сьомого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ГУ ДФС у місті Києві ОСОБА_15 від 24 листопада 2020 року про визнання та приєднання до справи речових доказів.
Крім того, слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що ні прокурор у клопотанні, ні слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга представника власника майна - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на грошові кошти, у зв`язку з недоведеністю необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази може бути передано власнику на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2020 року в частині, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучено 23 листопада 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 18 016 доларів США та 3 195 євро, - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на грошові кошти у сумі 18 016 доларів США та 3 195 євро, які належать ОСОБА_6 , та вилучені 23 листопада 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/52616/20-к Справа №11-сс/824/477/2021 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_16 Доповідач: ОСОБА_1