ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаряОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінальних проваджень, внесених в ЄРДР за №№ 0001831, 0001083, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10.11.2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.2 КК України, та призначено покаранняу виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено відраховувати з дня затримання.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за злочини, вчинені ним за таких обставин.
1) 11.05.2016 близько 12:54 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , відносно якого 30.07.2019 винесений вирок, знаходячись у приміщенні будівельного гіпермаркету ТОВ «Епіцентр К», який розташований за адресою: м.Херсон, Бериславське шосе, 17, керуючись прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з торгівельного прилавку викрали майно ТОВ «Епіцентр К», а саме дриль марки виробника «Bosh», модель «PSB 530 RE», вартістю 1098,96грн., спричинивши ТОВ «Епіцентр К» матеріальну шкоду на вказану суму.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
2) 12.05.2016 близько 11:00год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , відносно якого 30.07.2019 винесений вирок, знаходячись у приміщенні будівельного гіпермаркету ТОВ «Епіцентр К», який розташований за адресою: м.Херсон, Бериславське шосе, 17, керуючись прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з торгівельних прилавків викрав майно ТОВ «Епіцентр К», а саме 2 ключі розвідні 250мм. марки виробника «Exprttools» модель «НВ 02036-10» вартістю 384,84грн., спричинивши ТОВ «Епіцентр К» матеріальну шкоду на загальну суму 769,68грн.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
3) 24.02.2017 близько 18:00год., ОСОБА_7 , перебуваючи на автостоянці біля приміщення для ремонту автотранспорту за адресою: м.Херсон, вул.Робоча, 123, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, таємно, умисно, шляхом вільного доступу з автобусу марки «Богдан- А-092» викрав майно яке належало ОСОБА_9 , а саме дриль Інтерскоп ДУ 580 ЕР вартістю 493,33грн., заподіявши ОСОБА_9 матеріальні збитки на вказану суму.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.
4) 02.03.2017 близько 18:00год., ОСОБА_7 перебуваючи на автостоянці біля приміщення для ремонту автотранспорту за адресою: м.Херсон, вул. Робоча, 123, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, таємно, умисно, шляхом вільного доступу з автобусу марки «Богдан- А-092» викрав майно яке належало ОСОБА_9 , а саме шліфувальну машинку (турбінку) марки STERN-AG 230D вартістю 1325грн., і спортивну сумку, яка цінності для потерпілого не становить, заподіявши ОСОБА_9 матеріальні збитки на зазначену суму.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.
5) 05.03.2017 близько 07:00год., ОСОБА_7 перебуваючи на автостоянці за адресою: м.Херсон, вул.Робоча, 123, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, таємно, умисно, шляхом вільного доступу з автомобіля «Mersedes Spriter» д/н « НОМЕР_1 » викрав майно яке належало ОСОБА_10 , а саме: випускний колектор до двигуна 405 ЗМЗ від автомобіля марки Рута вартістю 500грн., випускний колектор в комплекті з дросельною заслонкою, датчиком дросельної заслонки інжекторною рейкою до двигуна 405 ЗМЗ від автомобіля марки Рута вартістю 500грн., заподіявши ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 1000 грн.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що свою вину він визнав повністю та розкаявся у скоєному, намагався відшкодувати завдану потерпілим шкоду, раніше не судимий, є інвалідом третьої групи та має двох малолітніх дітей, яким кожен місяць дає грошові кошти на харчування. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді щодо суті поданої апеляційної скарги, вислухавши обвинуваченого, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за встановлених і викладених у вироку обставин, правильність їх встановлення та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим не оскаржується, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядається.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Що ж до доводів обвинуваченого про суворість призначеного покарання та необхідність призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією статті за ці злочини, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні умисних корисливих злочинів проти власності, які відносяться згідно ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, а саме п`яти епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, що характеризує його як особу схильну до скоєння корисливих кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, не відшкодування обвинуваченим нанесених збитків, і з урахуванням особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, офіційно не працює, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому за ст. 185 ч.2 КК України покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

Твердження апелянта про те, що суд при призначенні покарання не врахував визнання ним вини та щиросердне каяття, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали провадження не доводять наявності такої обставини.

Самі по собі показання обвинуваченого про мотиви, послідовність його дій та інші обставини злочину не доводять, що обвинувачений, займаючи активну позицію, повідомив органам слідства інформацію, яка їм не була відома, чи подав нові докази, що мали значення для встановлення істини у справі. Тобто дії обвинуваченого не були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставин кримінального правопорушення.

Отже, колегія суддів вважає, що призначення йому більш м`якого покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи також той факт, що обвинувачений в ході судового розгляду оголошувався у розшук.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про намагання відшкодувати завдані збитки та наявність двох малолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні, до уваги суду не приймаються, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять, не надав такі докази і сам апелянт.

Посилання апелянта про наявність у нього інвалідності третьої групи на увагу суду не заслуговують, оскільки спростовуються наданою обвинуваченим копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно якої інвалідність ОСОБА_7 встановлена на строк до 01.11.2020 року.

Взявши до уваги усі зазначені обставини, в тому числі й ті, на які посилається в своїй скарзі обвинувачений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є несправедливим через його суворість, не вбачається.

З огляду на викладене, підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10.11.2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4