ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року
м. Київ

справа № 678/1495/17

провадження № 51-4643км19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000138, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Хмельницькому, проживає в АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційній скарзі захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону, виклали вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суд) про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
На обґрунтування своєї вимоги захисники посилаються на те, що факт перебування ОСОБА_8 в момент дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) у нетверезому стані, на їхню думку, не доведено належними і допустимими доказами, внаслідок чого до нього незаконно не застосовано акта амністії.

Стверджують, що при відібранні біологічних зразків для проведення судово-токсикологічної експертизи не дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), зокрема, відібрання біологічних зразків відбулося без згоди ОСОБА_8 , не здобуто та не зафіксованозгоди обстежуваної особи з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому після внесення відомостей про ДТП до ЄРДР необхідно було отримати відповідний дозвіл слідчого судді. Установивши факт порушення процедури відібрання біологічних зразків без згоди ОСОБА_8 та без дотримання вимог статей 160166, 241 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) апеляційний суд мав визнати зразок крові незаконно отриманим, а висновок судово-токсикологічної експертизи недопустимим доказом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України.
Вважають, що апеляційний суд так і не спростував належним чином доводів сторони захисту про те, що дані у протоколі відібрання зразків для експертизи та в експертному висновку відрізняються (щодо опису флакону, в який відбирався зразок крові, та ініціалів особи, в якої був відібраний зразок крові), що підтверджено показаннями в апеляційному суді свідків та експерта й свідчить про те, що до експерта потрапив не той флакон, у який відбирався зразок крові від ОСОБА_8 .

Указують, що апеляційний суд безпідставно припустив, що у висновку судово-токсикологічної експертизи та надписах на флаконі мали місце описки, хоча експерт та слідчий такого не підтвердили, що, на думку захисників, свідчить про фальсифікацію показань свідків. Крім того, під час допиту свідків та експерта в апеляційному суді головуюча своїми запитаннями втручалася в перехресний допит свідків, що є порушенням вимог ст. 352 КПК України. За таких умов ОСОБА_8 був позбавлений права на справедливий безсторонній суд та належну правову процедуру.

Зазначають, що суд апеляційної інстанції не навів у вироку ґрунтовних мотивів на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту, не зазначив, чому доводи щодо недопустимості конкретних доказів визнаються необґрунтованими. Також апеляційний суд не перевірив належним чином доводів щодо наявності причинного зв`язку між наслідками ДТП та неправильною організацією дорожніми службами дорожнього руху, не залучивши відповідного експерта, та не встановив, що водій мав можливість вчасно виявити причину, через яку створено небезпеку для руху.

Вважають, що апеляційний суд мав виключити обтяжуючу покарання обставину перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння та закрити провадження, застосувавши Закон України «Про амністію в 2016 році».

Зміст судових рішень та встановлені судами обставини кримінального провадження
За вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Цивільні позови задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 293 600 грн кожному, на користь ОСОБА_11 , законним представником якої є ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , законним представником яких є ОСОБА_14 , по 393 600 грн кожному, на користь ОСОБА_14 253 600 грн. Також стягнуто з ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» по 6400 грн кожному цивільному позивачу.

Летичівський районний суд Хмельницької області ухвалою від 3 грудня 2018 року виправив описку, допущену у вищевказаному вироку суду, а саме в 44-му абзаці мотивувальної частини та у 2-му абзаці резолютивної частини слова «відбування покарання» замінив на «відбування основного покарання».
За вироком Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2020 рокуапеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалу про виправлення описки скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишено без зміни.
ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 11 червня 2017 року близько 19:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «Audi A6 ZNH» (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухаючись автодорогою Т-23-18 Остропіль Вовковинці з боку с. Варенка Летичівського району Хмельницької області в напрямку смт Летичів, на 69 км+70 м всупереч вимогам п. 2.3., пп. «а» п. 2.9, пунктів 10.1, 12.1. Правил дорожнього руху (далі ПДР), перевозячи пасажирів із непристебнутими ременями безпеки, а саме ОСОБА_15 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, та ОСОБА_16 , яка сиділа на задньому пасажирському сидінні, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки та її зміни, при проїзді плавного повороту автодороги праворуч не вибрав безпечної швидкості руху, не переконався, що вказаний маневр буде безпечним, не впорався з керуванням автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив занос автомобіля і втрату контролю над його керуванням, у результаті чого автомобіль виїхав на ліве узбіччя з подальшим з`їздом за межі проїзної частини дороги, де лівою боковою частиною зіткнувся з деревом та зупинився в перекинутому на дах положенні.
Унаслідок ДТП ОСОБА_16 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 26 вересня 2017 року № 70 отримала легкі та тяжкі тілесні ушкодження, останні з яких є небезпечними для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а ОСОБА_15 відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01 серпня 2017 року № 766 отримала легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, останні з яких спричинили тривалий розлад здоров`я.

Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
Засуджений і захисники в засіданні суду касаційної інстанції підтримали касаційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисників.

Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисники, крім іншого, посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та просять дати доказам іншу оцінку, ніж ту, яку надали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень Суду законом не віднесено.

Отже, суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами, та не втручається у правильність проведеної оцінки доказів, зібраних у цьому провадженні.
З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених у ч. 1 ст. 438 КПК України, касаційний перегляд здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі, щодо посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Щодо невідповідності даних у протоколі відібрання зразків для експертизи даним, вказаним в експертному висновку
З матеріалів справи видно, що за попереднім вироком Хмельницького апеляційного суду від 18 липня 2019 року у цьому кримінальному провадженні було прийнято аналогічне рішення про залишення без задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування в частині призначеного покарання вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_8 було призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Цей вирок було скасовано постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 грудня 2019 року.
За змістом постанови касаційного суду заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо ненадання апеляційним судом жодної оцінки доводам апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у протоколі відібрання зразків для експертизи та в експертному висновку відрізняється опис флакону, в який відбирався зразок крові, та ініціали особи, в якої був відібраний зразок крові. На підставі наведеного сторона захисту висловлювала сумніви про те, що експертом досліджувалася кров саме ОСОБА_8 . Однак апеляційний суд не встановив достовірності того, що слідчий передав на дослідження експерту саме той флакон із біологічними зразками крові, який передала медсестра. Водночас перевірка вищевказаних доводів сторони захисту мала вирішальне значення, оскільки сторона захисту стверджувала про вчинення ДТП ОСОБА_8 у тверезому стані, що могло істотно вплинути на висновки суду щодо порушеного захисниками питання про застосування до ОСОБА_8 акта амністії. Тому касаційний суд, визнавши інші доводи касаційної скарги захисників необґрунтованими, прийняв рішення про часткове задоволення касаційної скарги, скасування вироку та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд апеляційної інстанції, крім з`ясування обставин щодо інших доводів апеляційних скарг та надання на них відповідей, на виконання постанови касаційного суду належним чином дослідив вищевказані обставини, провів частково судове слідство, допитавши обвинуваченого, експерта, свідків, потерпілу та перевіривши матеріали кримінального провадження.
Так, апеляційний суд установив, що відповідно до протоколу отримання зразків для експертизи від 12 червня 2017 року слідчий у приміщенні відділення Летичівської ЦРЛ отримав від медсестри ОСОБА_17 опломбований флакон ємністю 5 мл, скріплений мастичною биркою чергового лікаря, в якому містився зразок крові ОСОБА_8 , що відбирався в останнього 11 червня 2017 року о 20:30 при надходженні хворого до приймального відділення. Після чого вказаний флакон було поміщено в паперовий конверт із пояснювальною запискою та опечатано мастичною печаткою № 24 ГУНП.

При цьому в дослідній частині висновку судово-токсикологічної експертизи від 14 червня 2017 року № 1166, згідно з яким в обвинуваченого виявлено в крові 2,06% (проміле алкоголю), під час опису об`єкта було зазначено, що 12 червня 2017 року о 15 годині до відділення судово-медичної токсикології слідчий доставив білий паперовий конверт, опечатаний мастичною печаткою «ГУНП № 124», з написом від руки синьою кольоровою ручкою: «Зразок крові відібраний у ОСОБА_18 о 20:30 12 червня 2017 року в приміщенні Летичвіської ЦРЛ, ст. слідчий в ОВС СУ ОСОБА_19 (підпис)», в якому містився 1 скляний флакон місткістю 10 мл, закритий гумовою пробкою під металевим ковпачком, етикетка на флаконі відсутня, всього крові 5 мл.
З`ясовуючи причини таких розбіжностей, апеляційний суд провів допит експерта ОСОБА_20 та установив, що вказані записи були на згині паперового конверта, а тому вона нечітко їх бачила. Зваживши на це, апеляційний суд дійшов висновку, що під час опису цього об`єкта експертом ОСОБА_20 було допущено описки.
З приводу дати відібрання зразків крові на паперовому конверті, в якому містився флакон, 12 червня 2017 року о 20:30 апеляційний суд також визнав це опискою, зробленою слідчим, зважаючи на те, що зразок крові, який був відібраний у ОСОБА_8 у приміщенні Летичівської ЦРЛ о 20:30 11 червня 2017 року, ним був отриманий від медсестри ОСОБА_17 наступного дня 12 червня 2017 року, та доставлений о 15:00, тобто раніше, ніж позначено на конверті.
Що стосується відсутності на флаконі етикетки, як про це зазначено у дослідницькій частині висновку експертизи, то апеляційний суд визнав, що вказана обставина не спростовує належності зразка крові саме обвинуваченому, оскільки, як установлено апеляційним судом після допиту свідка ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_20 , флакон, в який був відібраний зразок, та флакон, який надійшов на експертизу, мав однакову ємність 10 мл, кількість відібраного біоматеріалу 5 мл, закритий гумовою пробкою під металевим ковпачком, цілісності якого не було жодним чином порушено. Окрім того, не було порушено і цілісності білого паперового конверта, в який вказаний флакон був поміщений та який був опечатаний мастичною печаткою, про що зазначила в апеляційному суді експерт, ствердивши, що в неї не було підстав сумніватись у належності крові саме ОСОБА_8 .
Отже, з вироку вбачається, що апеляційний суд на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються відповідними доказами (показаннями свідків, даними протоколу отримання зразків для експертизи та постановою слідчого про проведення експертизи), належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов висновку, що слідчий надав на дослідження експерту саме той флакон із біологічними зразками крові, який йому передала медсестра; судово-токсикологічну експертизу було проведено саме щодо зразка крові, який належить ОСОБА_8 , а тому відсутні підстави для визнання висновку цієї експертизи недопустимим доказом.

Таким чином, апеляційний суд відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України виконав вказівки, викладені в постанові Касаційного кримінального суду від 17 грудня 2019 року.

Крім того, у вказаній постанові визнано непереконливими доводи сторони захисту про те, що біологічні зразки для проведення судово-медичного дослідження (даними висновку якого підтверджено стан алкогольного сп`яніння) було взято з порушенням процедури їх отримання, а також надано вичерпні відповіді на інші доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, що розглядається, зокрема, щодо вимушеного порушення ОСОБА_8 ПДР через недотримання дорожніми службами вимог ДСТУ щодо стану дороги. Керуючись такими висновками касаційного суду, апеляційний суд у вироку обґрунтовано зазначив, що вказані обставини повторній перевірці не підлягають.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та спричинило іншому потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом, і є підставним, а дії засудженого за встановлених судом обставин правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд першої інстанції у вироку вказав, що твердження сторони захисту про те, що причинами ДТП стали наявність дерева в місці, де його не повинно бути, та відсутність дорожніх знаків, які належним чином не попередили обвинуваченого про зміну дорожньої обстановки, спростовується даними висновку автотехнічної експертизи від 04 серпня 2017 року № 264 А, відповідно до яких при заданих слідством обставинах пригоди та заданих вихідних даних, в умовах відсутності причин втрати керованості автомобіля незалежно від дій водія ОСОБА_8 , останній, виконуючи вимоги пунктів 10.1, 12.1 ПДР, з технічної точки зору мав можливість запобігти виникненню ДТП, а саме виїзду за межі проїзної частини з подальшим контактуванням з деревом. Крім того, згідно з даними акта обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги Т-23-18 Остропіль-Вовковинці від 11 червня 2017 року № 4 станом на момент обстеження дорога на місці ДТП утримувалася в належному стані, недоліків, які б сприяли скоєнню ДТП (або вплинули на тяжкість її наслідків), не виявлено.

Як установив суд першої інстанції і підтвердив апеляційний суд, доводи сторони захисту про перебування ОСОБА_8 під час ДТП у тверезому стані спростовуються висновком експертизи від 14 червня 2017 року № 1166, згідно з яким в обвинуваченого виявлено в крові 2,06% (проміле) алкоголю, а також показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , даними протоколу огляду місця ДТП, висновком експертизи від 26 вересня 2017 року № 70 стосовно потерпілої ОСОБА_16 .

Щодо порушення п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України
Суд вважає необґрунтованими доводи в касаційній скарзі про те, що висновок судово-токсикологічної експертизи є недопустимим доказом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Так, як вказують у скарзі захисники, оскільки відібрання біологічних зразків відбулося без згоди ОСОБА_8 , не зафіксовано ізгоди обстежуваної особи з результатами огляду, то відсутність ухвали слідчого судді про дозвіл на відбір біологічних зразків, на їхнє переконання, свідчить про порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння та тягне визнання доказів недопустимими.
Проте огляд на стан сп`яніння ОСОБА_8 як учасника ДТП проведено на загальних підставах відповідно до Інструкції. Так, згідно з положеннями 1.8 Інструкції у разі ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладах охорони здоров`я, що й було виконано. Як установив суд першої інстанції, відібрання зразків біологічного середовища в обвинуваченого після ДТП проводилося відповідним працівником медичного закладу згідно з вимогами пунктів 1.6, 1.8, 3.3, 3.10, 3.14 вказаної Інструкції.

За змістом ст. 241 КПК Українислідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Освідування здійснюється на підставі постанови прокурора, про проведення освідування складається протокол.

З матеріалів провадження, у тому числі показань в апеляційному суді свідка слідчого ОСОБА_19 , вбачається, що протягом 24-х годин після пригоди відомості про ДТП було внесено до ЄРДР, цього ж дня 12 червня 2017 року прокурор виніс постанову про відбір зразків крові у ОСОБА_8 . Разом з тим у приймальному відділенні слідчому повідомили, що зразки крові у ОСОБА_8 було відібрано ще при поступленні до лікарні 11 червня 2017 року відповідно до Інструкції та вони зберігаються у холодильнику. У зв`язку з цим ним було складено протокол про вилучення зразків крові ОСОБА_8 , відібраних в останнього при поступленні до приймального відділення Летичівської ЦРЛ.
Таким чином, слідчим (прокурором) було складено відповідні постанову та протокол. Водночас обов`язкового дозволу слідчого судді на проведенняогляду особи учасника ДТП на стан сп`яніння законом не передбачено.

Щодо порушень КПК України під час апеляційного розгляду
Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до частин 3, 7, 8 ст. 352 КПК України суд зобов`язаний контролювати хід допиту свідків, щоб уникнути зайвого витрачання часу, захистити свідків від образи або не допустити порушення правил допиту. Після прямого допиту протилежній стороні кримінального провадження надається можливість перехресного допиту свідка. Під час перехресного допиту дозволяється ставити навідні запитання. Під час допиту свідка сторонами кримінального провадження головуючий за протестом сторони має право зняти питання, що не стосуються суті кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів провадження, у тому числі аудіозапису судових засідань, постановляючи вирок стосовно ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, у тому числі щодо проведення допиту свідків та експерта, показання яких чітко виклав у вироку, а тому підстав для висновку про те, що обвинувачений був позбавлений права на справедливий безсторонній суд та належну правову процедуру, не вбачається. Суд апеляційної інстанції ретельно дослідив матеріали провадження, провів часткове судове слідство, проаналізував та спростував доводи апеляційної скарги обвинуваченого, у тому числі й ті, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі захисників, надавши їм належну оцінку та навівши у вироку докладні мотиви прийнятого рішення і підстави, на яких апеляційну скаргу обвинуваченоговизнано необґрунтованою.

З огляду на вказане в касаційній скарзі захисників не наведено доводів, які спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій, а посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені, на їхню думку, слідством та судом, захисники не зазначають, яким чином ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень.

Даних про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність або істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, матеріали провадження не містять.

Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3