Справа № 462/4356/21
провадження 1-кп/462/505/21
У Х В А Л А

13 липня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.27 ч.3 ст.229, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст. 27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229, ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229, ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229, ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України,

встановив:
На розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.27 ч.3 ст.229, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст. 27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229, ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229, ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229, ч.3 ст.28 ч.1 ст.204, ч.3 ст.28 ч.2 ст.204 КК України

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, мотивуючи це тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме ризик переховування ОСОБА_6 від суду, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який підтверджується тим, що у разі визнання його винним, останньому загрожує, зокрема за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, покарання у виді штрафу від 10 тисяч до 15 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років, а також за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення, і вказане може стимулювати обвинуваченого до втечі. Ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 , на свідків у кримінальному провадженні, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, докази у кримінальному провадженні суд досліджує безпосередньо, а станом на даний час вищевказані учасники кримінального провадження у суді безпосередньо допитані не були, а відтак ОСОБА_6 може незаконно впливати на них з метою подання такими свідчень щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тривалістю підготовки та скоєння кримінальних правопорушень, тобто схильністю обвинуваченого до вчинення злочинів. Також зазначає, що кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_6 , вчинялися у складі організованої групи та в умовах і в обстановці, які свідчить про намір уникнути документування злочинної діяльності правоохоронними органами. Просить клопотання задоволити.

Захисник та обвинувачений проти задоволення клопотання заперечили.

Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, оглянувши матеріали клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами зокрема є домашній арешт.

За положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно положень ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе обставини недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Разом з тим, суд дійшов до переконання про недоведеність прокурором наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, перелічених у клопотанні, а всі доводи прокурора грунтуються виключно на припущеннях.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Крім того, згідно з п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд враховує його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Зокрема суд враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є особою пенсійного віку, одружений, він та його дружина потребують відповідного медикаментозного лікування, а також враховую те, що на підставі договору підряду №1 від 01.07.2021 року ОСОБА_6 виконує оплачувані роботи в ТзОВ «Українське тютюнове виробництво», а відтак, враховуючи наведене, а також положення ст. 177, 178, 194 КПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-179, 181, 184, 194 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16 липня 2021 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1