Справа №639/324/21
Провадження №1-кп/639/226/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 07.01.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, який інвалідності не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-15.11.2019 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 12.12.2020 року приблизно о 15 годині, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне проникнення на територію будь-якого домоволодіння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, в порушення ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла чи іншого володіння особи протиправно, тобто без згоди власника будинку, незаконно, безперешкодно, через паркан, переліз на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить раніше знайомій йому ОСОБА_7 , чим порушив право останньої на недоторканість іншого володіння особи.

Таким чином, ОСОБА_3 виконав всі дії, які вважав за необхідне для незаконного проникнення до іншого володіння особи, яким слід вважати територію приватного домоволодіння.

Крім цього, ОСОБА_3 06.01.2021 року приблизно о 18 годині, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне проникнення на територію будь-якого домоволодіння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, в порушення ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла чи іншого володіння особи протиправно, тобто без згоди власника будинку, незаконно, безперешкодно через паркан, переліз на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить раніше знайомій йому ОСОБА_6 , чим порушив право останньої на недоторканість іншого володіння особи.

Протиправні дії ОСОБА_3 були припинені ОСОБА_8 , очевидцем вказаного правопорушення, яка мешкає в сусідньому домоволодінні, яка 06.01.2021 помітила його на території двору домоволодіння АДРЕСА_2 натиснула тривожну кнопку для виклику екіпажу охорони, які в подальшому, діючи правомірно, затримали останнього до приїзду співробітників поліції, які зафіксували даний факт, склавши протокол огляду місця події.

Таким чином, ОСОБА_3 виконав всі дії, які вважав за необхідне для незаконного проникнення до іншого володіння особи, яким слід вважати територію приватного домоволодіння.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що 12.12.2020 року він переліз на територію сусіднього домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить раніше знайомій йому ОСОБА_7 , чим вчинив незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що 06.01.2021 року у вечірній час він повертався додому та переліз через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить раніше знайомій йому ОСОБА_6 . В той момент, коли він знаходився на території вказаного домоволодіння, його затримали працівники служби охорони, які прибули за викликом на вказане місце.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у повному обсязі, не заперечує фактичні обставини скоєння цих кримінальних правопорушень та не оспорює правову кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 162 КК України.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Під час допиту у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 надала показання, що 06.01.2021 року приблизно о 17 годині вона повернулась додому за адресою: АДРЕСА_1 . При вході в її будинок було розбите скло. Приблизно о 17 годині 30 хвилин вона почула якийсь шум та території двору та побачила, що по території її двору ходить сусід ОСОБА_3 , який зайшов у пристройку на території її двору, потім переліз через паркан та щось переставляв. Як вважає потерпіла ОСОБА_6 , ОСОБА_3 мав намір викрасти металеві вироби (арматуру). В цей час сусід зателефонував у службу охорони, а вона викликала працівників УПП в Харківській області. Надалі працівники служби охорони затримали ОСОБА_3 на території її двору та в подальшому передали його працівникам поліції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 162 КК України у повному обсязі, не оспорює фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх правову кваліфікацію, за погодженням із прокурором, потерпілою ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників не оспорюються.
При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , допитом потерпілої ОСОБА_6 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення кримінальні проступки, передбачені ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» та обліку в лікаря психіатра в КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не перебуває, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає окремо, офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності обвинувачений ОСОБА_3 не має (к.п. а.с. 64 77).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєних кримінальних правопорушень та щире каяття, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції за ч. 1 ст. 162 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Крім цього, під час судового розгляду встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки (к.п. а.с. 77).

Судом враховується, що інкриміновані кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України обвинуваченим ОСОБА_3 було вчинено в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 71 КК України).

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 71, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року, яке має бути більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду.

Цивільні позови у кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально, до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно обрати у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 369 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, виходячи із співвідношення, що 2 (два) роки обмеження волі відповідають 1 (одному) року позбавлення волі, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вказаному кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.02.2021 року, тобто з 02 лютого 2021 року.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: СD-R диск з відеозаписом з камер спостереження від 12.12.2020 року залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою протягом того ж строку з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1