Справа № 521/5608/21
Номер провадження:1-в/521/432/21
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
25 травня 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії виконання судових рішень, розглянув заяву (клопотання) засудженого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари, Одеської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, засудженого вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.10.2018 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Сторони, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; з боку захисту: засуджений ОСОБА_3 ; захисник адвокат ОСОБА_5 ; інші учасники, які приймали участь у судовому розгляді: представник ДУ «ОВК (№ 14)» ОСОБА_6
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Судом проводився розгляд заяви (клопотання) засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Клопотання розглядалось за ініціативою засудженого.

2.Встановлені судом обставини із посиланням на докази.
З клопотання встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «ОВК (№14)» за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.10.2018 року, яким призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Засуджений просить застосувати до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

3.Позиції сторін.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що підстави для застосування УДЗ відсутні.

Представник колонії в судовому засіданні заявив, що підтримує думку прокурора.

Засуджений просив клопотання задовольнити в повному обсязі та застосувати до нього ст. 81 КК.

Захисник просив задовольнити клопотання оскільки ОСОБА_3 має п`ять заохочень, працевлаштований, стягнення погашені, тому можливо вважати що він став на шлях виправлення і до нього можливо застосувати УДЗ.

4.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався суд.
Вивчивши клопотання та надані адміністрацією установи документи, вислухавши думку прокурора, представника установи, засудженого та захисника, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити, з наступних підстав.

Питання яке підлягало вирішенню у вказаному провадженні стосувалось особистості засудженого ОСОБА_3 та інформативних відомостей про нього в частині сумлінної поведінки і ставлення до праці, які дадуть право на умовно-дострокове звільнення такої особи.

Підстави і порядок умовно-дострокового звільнення та право суду на його застосування регулюється ст. 81 КК.

Так, загально відомо, що закон пов`язує умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з двома обов`язковими елементами: 1)доведення засудженим свого виправлення та 2)фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного строку покарання.

Щодо другої умови, засуджений ОСОБА_3 відбув більше двох третин покарання, призначеного вироком суду. Відповідно формально за такою умовою він має право на застосування до нього положень ст. 81 КК.

Інше питання пов`язане лише з доведенням свого виправлення, яке пов`язується із сумлінною поведінкою та ставленням до праці під час відбування покарання.

Питання сумлінної поведінки та ставлення до праці очевидно можливо встановити лише після тривалого спостереження за життям особи в тих умовах, яких вона перебуває.

Зазвичай таку інформацію суд може отримати лише після дослідження документів які надані адміністрацією установи виконання покарань, які складаються з характеристики на засудженого та довідки про стягнення та заохочення.

Однак, на думку суду, не менш значущим, з точки зору інформативності є безпосереднє спілкування з особою під час судового засідання, а також безпосередня характеристика засудженого особою, яка здійснює кожного дня нагляд за поведінкою та роботою такої особи. Такий наглядач, очевидно краще за інших зможе надати оцінку особистості людині, яка перебуває в певних життєвих обмеженнях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився в с. Долинка Саратського району Одеської області, проживає в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області. Має лише загальну середню освіту (школу). Працював трактористом у місцевого фермера. Проживає зі співмешканкою, має двох малолітніх дітей. Раніше неодноразово судимий, а саме 9 разів, включно з останньою судимістю за якою відбуває покарання. Фактично всі вчиненні ним кримінальні правопорушення стосуються порушення права власності.

Тобто, за загальною характеристикою ОСОБА_3 є особою, яка не має як необхідної для розуміння суспільних відносин освіти так і правильного виховання, яке б надавало людині можливість бачити світ навколо себе, як дружні та позивні взаємовідносини між людьми.

Однак, відсутність таких чинників в особистості не може бути підставою для механічного висновку про відсутність підстав для думки про сумлінну поведінку та ставлення до праці.

За довідкою про стягнення та заохочення у ОСОБА_3 було чотири стягнення, останнє з яких мало місце 02.06.2020 року. Відповідно станом на день розгляду його заяви (клопотання) вказане стягнення погашено і він вважається особою, яка не має діючих стягнень.

Щодо заохочень, останній їх має 5, в тому числі останнє за часом мало місце згідно Наказу № 365 від 30.04.2021 року, саме за сумлінну поведінку та ставлення до праці по підсумкам роботи.

Суду нажаль не надані відомості особою, безпосереднім наглядачем над життям та роботою ОСОБА_3 в умовах ізоляції. Така характеристика, була б важливим засобом для розуміння в цілому ОСОБА_3 як людини.

Натомість безпосереднє опитування ОСОБА_3 під час судового засідання, надало змоги частково зрозуміти останнього, його нахили, життєві пріоритети та бачення свого життя за межами колонії.

ОСОБА_3 одразу по прибуттю в колонію був працевлаштований. Працює на досить важкій роботі, вантажником. Намагається виконувати всі поставлені йому завдання. Всі минулі стягнення він зрозумів і на протязі майже року будь-яких порушень не допускає. У випадку звільнення хоче повернутись на роботу та до своєї сім`ї.

За загальною характеристикою він є особою не конфліктною, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням.

Слід зазначити також, що виконання призначеного судом покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових злочинів. Разом з тим, є очевидним, що в певних випадках подальше виконання покарання є не тільки не доцільним унаслідок досягнення цілей покарання у процесі його відбування, але й не гуманним по відношенню до засудженої особи.

Позиція прокурора у даному провадженні на думку суду не відповідає будь-якому розумному погляду на особистість ОСОБА_3 . Формально дивлячись лише на минуле такої особи безумовно можливо скласти думку про його зіпсовану сутність. Натомість, така думка може сформуватись лише у людини, яка схильна до професійної деформації під час боротьби зі злочинністю.

Суд далекий від думки, що знаходячись в умовах ізоляції, людина всім своїм способом думок здатна на перевтілення в іншу ніж була людину тільки завдяки наполегливій і тяжкій праці. Покарання за загальною європейською науковою думкою повинно бути застосовано тільки для того «щоб це слугувало відплатою і острахом, оскільки тільки ці два приводи служать підставою для того, щоб одна людина законно заподіяла іншій зло, те, що ми називаємо покаранням»1.

«Кожне порушення може бути покарано до такої міри і з такою суворістю, щоб це було невигідно для злочинця, дало йому привід для каяття і злякало інших, спонукавши їх утриматися від подібних вчинків»2.

Відповідно до вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.10.2018 року, за яким ОСОБА_3 засуджено в останнє за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, останній вчинив крадіжку чужого майна шляхом проникнення до житла іншої людини. Загальна сума завданої шкоди становить 208 гривень 40 копійок. Обставини викладені у вироку, свідчать що при відсутності призначеного покарання раніше за часом (вирок 28.03.2018 року), ОСОБА_3 можливо було б призначити покарання з іспитовим строком, або навіть інше більш м`яке покарання. Станом на день судового розгляду засуджений відбув покарання у вигляді позбавлення волі 2 роки 5 місяців 19 днів. Залишилось до відбуття 1 рік 11 днів.

Тобто очевидно, що у даному випадку засуджений навіть не відбувши формально всього строку покарання, є такою особою, яка понесла заслужену кару за свої вчинки щодо викрадення чужого майна. Суд впевнений, що ОСОБА_3 очевидно усвідомив всі негативні наслідки своїх дій. Є також очевидним, що за таке невелике правопорушення не за нормою закону, а за своїм змістом подальше відбуття особою покарання не буде відповідати ані цілям закону а не формальній справедливості. Навіть, у випадку помилки щодо позитивного перевтілення особи на законослухняну, подальше відбуття покарання жодним чином не виправить мислення такої особи.

Не можна також оцінювати особистість завжди за її минулими судимостям, оскільки за кожне порушення закону, ОСОБА_3 поніс відповідне покарання. Певні характеристичні риси будь-якої особи дійсно можливо скласти за допомогою інформації про судимість. Натомість не можна ототожнювати таку людину тільки із стереотипом поганої людини, яка не заслуговує на довіру суспільства. Кожна людина індивідуальна як за темпераментом почуттів, так і за темпераментом діяльності. Відповідно з роками людина змінює не тільки свої життєві пріоритети але й форму і спосіб життя. Суд вважає, що ОСОБА_3 не є суспільно небезпечною особою, яка втратила можливість бути повноцінним членом суспільства, в тому числі і тому, що окрім крадіжок (незаконне заволодіння транспортним засобом за своїм змістом є також крадіжка) ОСОБА_3 інших тяжких або особливо тяжких злочинів (наприклад більш суспільно небезпечних проти життя і здоров`я людини) не вчиняв.

Суд також вважає, що прокурор заперечуючи проти задоволення заяви (клопотання) засудженого про умовно-дострокове звільнення об`єктивно і добросовісно помиляється, щодо особистості засудженого, який навіть за мовою, висловлюваннями та здатністю передавати свої почуття і емоції не створює думки про людину яка не заслуговує на розумну довіру іншої людини. Оскільки у іншому випадку нажаль про таку державну службу можливо сказати словами героя з роману видатного письменника Л. Толстого «Воскресіння»: «…..вони бачили перед собою не людей і свої обов`язки перед ними, а службу і її вимоги, які вони ставили вище вимог людських відносин»3.

Суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 має підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та має право на застосування такої позитивної норми до нього. Відбувши більшу частину покарання, ОСОБА_3 на думку суду, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому суд приймає рішення про звільнення його умовно-достроково.

Суд також враховує той факт, що звільнення у даному випадку є умовним, оскільки воно не є остаточним. Особа звільняється від частини строку призначеного покарання за певної умови невчинення будь-якого нового злочину протягом невідбутого строку покарання, який залишається.

Постановляючи ухвалу, суд керується ч. ч. 2, 3 ст. 81 КК, ст. ст. 537, 539КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
1.Висновки суду.
Заяву (клопотання) засудженого ОСОБА_3 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з місць позбавлення волі, умовно достроково, на не відбутий строк 1 рік 11 днів (станом на 25.05.2021 р.).
2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

С У Д Д Я: О.В. Гарський

[1] Джон Локк, Твори в 3-х Томах, Видавництво «Думка» 1988 рік, Том 3 «Два трактати про правління» 1679-1689 роки, Книга друга, Глава ІІ, а. 265-266; 268.

[2] Л.М. Толстой, Роман «Воскресіння» 1889-1899 роки, Частина 2, Глава XL.

1 Джон Локк, Твори в 3-х Томах, Видавництво «Думка» 1988 рік, Том 3 «Два трактати про правління» 1679-1689 роки, Книга друга, Глава ІІ, а. 265-266.
2 Джон Локк, Твори в 3-х Томах, Видавництво «Думка» 1988 рік, Том 3 «Два трактати про правління» 1679-1689 роки, Книга друга, Глава ІІ, а. 268.
3 Л.М. Толстой, Роман «Воскресіння» 1889-1899 роки, Частина 2, ГлаваXL.