У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001100 за апеляційною скаргою керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі керівник Миколаївської обласної прокуратури просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2019 року у виді громадських робіт на строк 100 годин, що за вимогами ст. 72 КК України в перерахунку відповідає 12 дням позбавлення волі, та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2019 року у виді штрафу у розмірі 850 грн., й остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 12 днів та штрафу у розмірі 850 грн., який виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити характеризуючі дані обвинуваченого.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2019 року у виді громадських робіт на строк 100 годин, що в перерахунку відповідає 12 дням позбавлення волі за вимогами ст. 72 КК України, та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2019 року у виді штрафу у розмірі 850 грн., й остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 12 (дванадцять) днів.

Ухвалено, покарання у виді штрафу, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2020 року, виконувати самостійно.

Також ухвалено початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі керівник Миколаївської обласної прокуратури не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість.

Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, хоча і не виходить за межі санкції ст. 126-1 КК України, проте за своїм розміром, з огляду на особу обвинуваченого, форму вини й мотиви вчинення, є явно несправедливим через свою м`якість.

На переконання апелянта, судом першої інстанції, не надано належної оцінки даним про особу обвинуваченого, а саме, що він не працює, негативно характеризується, перебуває на обліку в МОНД з 11 вересня 2012 року з діагнозом: РПП внаслідок вживання алкоголю, має синдром залежності, раніше неодноразово судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, знаходиться на обліку в Заводському відділі поліції як особа, що вчиняє насилля в сім`ї.

Зазначає, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення відносно своєї матері, яка є особою похилого віку, вину у скоєному не визнав та не розкаявся.

Також зазначає, що наразі у Заводському районному суді м. Миколаєва перебувають на розгляді кримінальні провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2019 року близько 08:00 год., ОСОБА_6 перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , 1937 року народження.
Знаходячись у вищезазначений час, у вищезазначеному місці, під час сварки, яка виникла безпосередньо перед нанесенням тілесних ушкоджень, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, ОСОБА_6 наніс своїй матері потерпілій ОСОБА_9 не менше двох ударів рукою в область обличчя, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження у вигляді саден лівої щоки та лівого підборіддя, що могло утворитись від не менше ніж двох ударних дій тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки та пальці рук, тим самим спричинивши розлад здоров`я потерпілої.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до розладів здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника про її безпідставність, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд прийшов до наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України, апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо-визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип законності, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до правил ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Зазначених вимог законодавства суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримався у повному обсязі.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де характеризується негативно, непрацюючий, утриманців не має, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за спричинення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_9 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї відносно матері ОСОБА_9 , знаходиться на обліку в Заводському відділі поліції як особа, що вчиняє насилля в сім`ї, перебуває на «П» обліку в МОНД з 11.09.2012 року з діагнозом: РПП внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів
З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується. За такого, є безпідставними доводи апелянта щодо необхідності застосування більш суворого покарання за ст. 126-1 КК України.

Враховуючи наведене, є безпідставним посилання прокурора, в апеляційній скарзі, на недотримання судом положень ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення , та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: