ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/173/21 Справа № 196/750/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Яцкевичі Березнивського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, строком до 13 лютого 2021 року. Покладено на нього обов`язки, а саме: не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 22-00 години вечора до 06-00 години ранку без дозволу слідчого, прокурора або суду; з`являтися до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, зокрема, відноситься до категорії тяжких злочинів за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років. Разом з цим, суд врахував особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, має повну вищу освіту, не є інвалідом, має малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, не працює, а також те, що потерпілі і свідки по цьому провадженні відомі підозрюваному. З огляду на викладене, суд встановив, що ризики, визначенні ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, продовження вчинення ним інших кримінальних правопорушень є такими, що об`єктивно існують, тому дійшов висновку, що будь-який більш м`який запобіжний захід не може запобігти доведеним ризикам та про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник посилається на незаконність рішення суду першої інстанції. Так, адвокат вказує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не підтверджується жодними доказами у провадженні, а встановленні ризики не доведенні, оскільки підозрюваному не має ніякого сенсу переховуватися від органів досудового розслідування та суду. До того ж захисник вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що підозрюваний раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, та з огляду на викладене щодо підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.
Так, клопотанням слідчого та наданими до них доказами підтверджується, що СВ Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000238 від 13 травня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України.
30 грудня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.
Згідно доказів, долучених до клопотання, й враховуючи наведену правову позицію, слідчим суддею належним чином і в повній мірі дослідженні у сукупності наявні докази, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри.
Отже, судом наявність долучених до клопотання слідчого доказів і відомостей, визнано достатніми для підтвердження обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок є законним і таким, що відповідає фактичним обставинам цього провадження, а обґрунтованість підозри підтверджується доказами у провадженні, зокрема: заявою про вчинення кримінальних правопорушень від 13.05.2019; протоколом огляду місця події від 13.05.2019; протоколом додаткового огляду місця події від 13.05.2019; висновками судових експертів № 147 від 13.06.2019, № 148 від 14.06.2019 і № 180 від 20.08.2019; протоколом огляду автомобіля від 12.06.2020; протоколами допитів потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 від 13.06.2019; протколами слідчих експериментів із потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 15.07.2019; протоколами допитів свідка ОСОБА_13 від 10.12.2019, свідка ОСОБА_14 від 18.06.2020; протоколами додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 13.04.2020 та свідка ОСОБА_14 від 18.06.2020, потерпілого ОСОБА_10 від 17.07.2020 та висновком судового експерта № 19/104-10/2/292 від 09.11.2020, які дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що він міг скоїти ці кримінальні правопорушення.
Разом з цим, перевіряючи висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів, також, вважає їх обґрунтованими, а ризики, визначені у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду й можливого незаконно впливу на свідків та потерпілих, такими, що об`єктивно існують.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд першої інстанції врахував обставини передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, конкретні обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, їх ступінь тяжкості, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, зокрема у виді позбавлення волі строком до 7 років, а також особу підозрюваного, який раніше не судимий, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, не є інвалідом, має повну вищу освіту, малолітню дитину, місце реєстрації та проживання, не працює.
За таких обставин, з урахуванням права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним кодексом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного, відсутня.
Вищевказані обставини у повній мірі не є беззаперечними стримуючими факторами, які б переконували суд в тому, що підозрюваний не буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, не буде чинити незаконний вплив на потерпілих та свідків, тому, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби зможе запобігти наведеним ризикам.
Разом з цим, твердження захисника в скарзі про те, що слідчий суддя не мотивував наявність та доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими.
Доводи захисника про те, що слідчим суддею не було надано належної оцінки тим обставинам, що підозрюваний раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки слідчим суддею було надано належну оцінку цим обставинам у сукупності із іншими обставинами провадження.
Всі викладені захисником апеляційні доводи, були предметом дослідження суду при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту, і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
Отже, слідчий суддя, оцінив всі обставини провадження, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку, що підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не має.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке зміні або скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суд, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4