Справа №206/1-404/11
Провадження №1-в/127/225/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 клопотання засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна.
Клопотання мотивовано тим, що постановою начальника «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11.03.2011 накладено арешт на вклади, цінності, інше майно ОСОБА_4 , де б воно не перебувало і в чому б не виражалось. Аналогічні постанови були винесені 12.03.2011, 24.03.2011 та 26.04.2011 старшим слідчим СВ «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 04.09.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено вироку, яким ОСОБА_4 засуджено за частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та відповідно до статті 2 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям не менше одної чверті призначеного покарання.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. При цьому надав суду відповідь за підписом в.о. начальника Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ОСОБА_7 , зі змісту якої випливає, що відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_4 у відділі не перебуває.
Прокурор проти задоволення клопотання засудженого не заперечував.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до такого висновку.
Згідно з пунктом 1 Розділу X Прикінцеві Положення Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) (в редакції Закону № 4651-VI) цей Кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Зі змісту підпункту 1) пункту 2 Розділу X Прикінцеві Положення КПК (в редакції Закону № 4651-VI) з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність: Кримінально-процесуальний кодекс України із наступними змінами.
Відповідно до пункту 9 Розділу XІ Перехідних положень КПК (в редакції Закону № 4651-VI) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Частиною першою статті 1 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. При цьому частиною першою статті 5 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) регламентовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто чинне кримінальне процесуальне законодавство розмежовує поняття процесуальної дії та порядку вчинення процесуальної дії.
Обґрунтованість зазначеного висновку суду випливає і з того, що кримінально-процесуальні норми містять посилання на порядок вчинення певних процесуальних дій. Зокрема, § 1 Глави 18 КПК (в редакції Закону № 4651-VI), яким регламентовано запобіжні заходи, містить кримінально-процесуальну норму щодо порядку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (статті 193), порядку продовження строку тримання під вартою (стаття 199), а також порядку звільнення особи з-під варти. Крім того, статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.
Отже, суд приходить до переконання, що судовий розгляд клопотання має здійснюватися в порядку, визначеному статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI), а вирішення питання щодо скасування арешту, накладеного на майно в порядку КПК (в редакції Закону № 1001-05).
Порядок забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна регламентований статтею 126 КПК (в редакції Закону № 1001-05), згідно з частиною першою якої забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Зі змісту частини шостої зазначеної процесуальної норми накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
З матеріалів кримінальної справи випливає, що постановою начальника «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11.03.2011 накладено арешт на вклади, цінності, інше майно ОСОБА_4 , де б воно не перебувало і в чому б не виражалось. Аналогічні постанови були винесені 12.03.2011, 24.03.2011 та 26.04.2011 старшим слідчим СВ «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 .
За результатами судового розгляду кримінальної справи 04.09.2014 Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив вирок, яким ОСОБА_4 засуджений за частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та відповідно до статті 2 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям не менше одної чверті призначеного покарання.
За клопотанням прокурора суд витребував з державної виконавчої служби відомості щодо виконання судового рішення в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_4
05.05.2021 до суду надійшов лист за підписом начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ОСОБА_8 , відповідно до якого на даний час жодних виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_4 , на виконанні у відділі не перебуває. Відповідь з аналогічним змістом надав в судовому засіданні й засуджений ОСОБА_4 .
Суд враховує позицію Верховного Суду у постанові № 755/6685/16-ц від 05.12.2018, згідно з якою оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано в порядку іншого (зокрема, цивільного) судочинства, оскільки КПК 2012 року передбачений порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування. Отже, після набрання ним чинності власники арештованого майна мають захищати свої права відповідно до норм діючого процесуального кодексу у порядку кримінального судочинства.
Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VIII) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV, яка була чинною на час повернення виконавчого документу, тобто станом на 30.08.2013) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання (інші виконавчі документи) протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Отже, на час розгляду клопотання про скасування арешту, накладеного на майно засудженого, строки пред`явлення виконавчого документу, встановлені як Законом № 1404-VIII, так і Законом № 606-XIV, сплинули.
Оскільки арешт на майно ОСОБА_4 був накладений у зв`язку з можливим застосуванням конфіскації майна, зважаючи на ту обставину, що виконавчий документ про виконання судового рішення в частині конфіскації майна в межах строків пред`явлення такого рішення до виконання поданий не був, відсутнє будь-яке виконавче провадження відносно ОСОБА_4 , суд дійшов до переконання, що арешт, накладений на майно останнього необхідно скасувати.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне клопотання засудженого ОСОБА_4 слід задовольнити, скасувавши арешт, накладений на все майно ОСОБА_4 , де б воно не перебувало і в чому б не виражалось, на підставіпостанови начальника «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11.03.2011 та постанов старшого слідчого СВ «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 від 12.03.2011, 24.03.2011 та 26.04.2011.
Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Арешт, накладений постановою начальника «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11.03.2011 та постановами старшого слідчого СВ «ОЗ» СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 від 12.03.2011, 24.03.2011 та 26.04.2011 на все майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не перебувало і в чому б не виражалось скасувати.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: