Справа № 577/3122/18
Провадження № 1-кп/577/142/21

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головую чого судді ОСОБА_1
судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В порушенні вимог п. 10.1., 14.3 Правил дорожнього руху України, перед виконанням повороту ліворуч, на перехресті вул. Богдана Хмельницького з вул. 6-го Вересня, проявив неуважність, не впевнився в безпеці виконання повороту і допустив зіткнення з мотоциклом «Вайпер» без державного реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався на обгін в попутному напрямку по вул. Б.Хмельницького.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 184 від 03.07.2018 у ОСОБА_6 на час госпіталізації у відділення мали місце рана правого колінного суглобу, набряк проксимального між фалангового суглобу 5-го пальця правої кисті, садна верхніх та нижніх кінцівок. Згідно заключення рентгенолога визначається скалковий перелом головки основної фаланги 5-го пальця правої кисті зі зміщенням та підвивихом. На стаціонарному лікуванні знаходився у КЗ КЦРЛ травматологічному відділенні з діагнозом: рвана рана правого колінного суглобу. Закритий перелом голівки основної фаланги 5-го пальця правої кисті з підвивихом середньої фаланги зі зміщенням. Забій правого плечового суглобу. Садна верхніх та нижніх кінцівок.
По ступеню важкості рана, садна згідно правил судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних пошкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Перелом головки основної фаланги 5-го пальця правої кисті не е небезпечним для життя, але потягнув за собою тривалий розлад здоров`я, тому згідно правил судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних пошкоджень затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
14.3. Водієві транспортного засобу, якого обганяють , забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.
Допущені ОСОБА_8 порушення п. 10.1, 14.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_8 щодо порушення Правил дорожнього руху навмисні, а форма провини до наслідків необережна (злочинна самовпевненість).
Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, норм КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.
Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового розгляду з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємнозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.
У п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Суд вважає, що обставини, викладені органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні щодо звинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду.
Даний висновок зроблений виходячи із такого.
Законний представник потерпілого ОСОБА_6 , його мати ОСОБА_7 пояснила, що того дня син взяв мотоцикл без дозволу, оскільки поспішав до школи на іспит. Про ДТП їй повідомили працівники поліції по телефону, обставин події не знає, а син казав, що нічого не пам`ятає.
Заслухавши обвинуваченого, потерпілого, свідка, дослідивши представлені докази суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, виходячи із такого.
Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
Відповідно до статті 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений у статті 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 зазначила наступне.
Диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.
Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - частина 2, загибель кількох осіб - частина 3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.
Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.
Велика Палата звернула увагу на те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за частиною 1 статті 286 КК, в тому, що він своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
В цей же час, в попутному напрямку з водієм ОСОБА_8 рухався транспортний засіб мотоцикл «Вайпер», без державного реєстраційного номера, під керуванням неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , який на той час не мав водійського посвідчення, що свідчить про необізнаність з Правилами дорожнього руху.
На перехресті вул. Богдана Хмельницького з вул. 6-го Вересня в м.Конотоп ОСОБА_8 з метою виконання маневру повороту ліворуч, що полягав у перетині зустрічної смуги руху, почав виконувати вказаний маневр, чим порушив вимоги пункту 10.1, 14.3 ПДР, оскільки не переконався в безпечності виконуваного маневру та перешкоджаючи обгону, виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення з мотоциклом «Вайпер» під керуванням ОСОБА_6 , який, маючи намір виконати маневр обгону на перехресті вулиць, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону автомобіля ОСОБА_8 , що рухався з ним в попутному напрямку.
Встановлено також, що в свою чергу водій мотоцикла ОСОБА_6 , виконуючи маневр обгону на перехресті доріг порушив вимоги ПДР України, а саме пункту 14.6 (а) обгін заборонено на перехресті та п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Звинувачуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, орган досудового розслідування послався на показання потерпілого ОСОБА_6 , який стверджував про відсутність вмикненого лівого повороту на автомобілі при виконанні повороту на ліво, що і призвело до ДТП, а також письмові докази.
В основу обвинувачення прокурор поклав такі письмові докази, як:
- рапорти чергового інспектору сектору реагування патрульної поліції №2 Конотопського ВП ГУНП в Сумській області про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.98,99);
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та додатки до протоколу схема і фототаблиця (а.с.85-92);
- документи підтверджуючи придбання ОСОБА_6 мотоциклу «Вайпер» (а.с.93-95);
- ухвали слідчого судді про накладення арешту на зазначені речові докази (а.с.101-104,);
- висновок судово-медичної експертизи № 184 від 01.06.2018 року згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (а.с.105-107);
- протоколи проведення слідчих експериментів окремо з ОСОБА_6 та окремо з ОСОБА_8 , а також схемами до них (а.с.113-117, 118-121, 130-132);
- ухвали слідчого судді про призначення інженерно-технічних експертизи (а.с.122-123, 133-134);
- висновки судових автотехнічних експертиз № 19/119/9-1/196е від 26.06.2018 року (а.с.126-129) та № 19/119/9-1/226е від 24.07.2018 року (а.с.137-140) зі змісту яких вбачається, що в заданій дорожній обстановці водій транспортного засобу «ВАЗ», повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 9.2(б), 9.4, 10.1, 14.3 ПДР України, а водій мотоцикла пунктів 14.6(а), 12.4 ПДР. Як водій а/м ВАЗ, так і водій мотоцикла мали технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом та автомобілем відповідно. В діях водія а/м ВАЗ вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 14.3 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Якщо водій а/м ВАЗ перед перестроюванням не вмикав лівий покажчик поворотів, то в діях водія а/м ВАЗ також вбачаються невідповідності вимогам пунктів 9.2(б), 9.4 ПДР, які не знаходяться в причинному зв`язку з даною подією. В діях водія мотоцикла вбачаються невідповідності вимогам пункту 14.6 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Якщо швидкість руху мотоцикла становила 70-80 км/год, то в дія водія мотоцикла також вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.4 ПДР, які не знаходяться в причинному зв`язку з даною подією;
- довіреність підтверджуюча правомірність керування автомобілем водієм ОСОБА_8 (а.с.104).
Крім того, за ініціативою підсудного ОСОБА_8 під час попереднього судового розгляду був долучений до судового провадження в якості доказу компакт-диск з відображенням подій ДТП, що мали місце 21.05.2018 року, отриманий від ОСОБА_10 з відеореєстратора автомобіля останнього. За наслідками перегляду цього відеозапису видно, що ДТП сталося на перехресті вказаних вулиць під час початку повороту на ліво автомобіля під керуванням підсудного і маневру обгону здійсненого потерпілим на мотоциклі на перехресті вулиць внаслідок чого відбулось зіткнення (а.с.152, 154).
Перевіряючи матеріали кримінального провадження та доводи сторони захисту, суд не може дійти однозначного висновку про наявність у діях ОСОБА_8 причинного зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками. Кримінальна відповідальність особи, яка порушила ПДР вимушено, виключається через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.
Судом встановлено порушення ОСОБА_8 вимог пункту 10.1, 14.3 ПДР у інкримінованій дорожньо-транспортній пригоді, за якими перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.
Разом з цим, також встановлено, що в свою чергу водій мотоцикла ОСОБА_6 , виконуючи маневр обгону на перехресті вулиць, порушив вимоги пункту 14.6 (а) ПДР.
Відповідно до підпункту «а» пункту 14.6 ПДР обгін заборонено на перехресті.
Вказане відповідає наведеним вище висновкам судових автотехнічних експертиз, за якими експерт дійшов до наступного переконання:
- в заданій дорожній обстановці водій транспортного засобу «ВАЗ» ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог пункту 10.1, 14.3 ПДР, порушення яких з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, а також зазначив про відсутність причинного зв`язку з подією у випадку, якщо водій а/м ВАЗ перед перестроюванням не вмикав лівий покажчик поворотів, хоча це є порушенням пунктів 9.2 (б), 9.4 ПДР;
- в заданій дорожній обстановці водій мотоцикла ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог підпункту «а» пункту 14.6 ПДР, порушення яких з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
З досліджених протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схем ДТП та огляду CD-R диску вбачається, що водій ОСОБА_8 рухався в межах своєї смуги руху проїзної частини, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, на транспортному засобі «ВАЗ» по вул. Богдана Хмельницького в м. Конотоп Сумської області. Наближаючись до перехрестя вказаної вулиці та вулиці 6-го Вересня ОСОБА_8 з метою виконання маневру повороту ліворуч, який полягав у перетині зустрічної смуги руху, знизив швидкість та почав виконувати вказаний маневр. В цей час водій ОСОБА_6 , керуючи мотоциклом «Вайпер» на перехресті зазначених вулиць виїхав на смугу зустрічного руху, де завершував свій маневр повороту на ліво водій ОСОБА_8 , внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.
Викладені в зазначених доказах обставини вказують на те, що сторона обвинувачення помилково вважає, що саме невиконання ОСОБА_8 пунктів 10.1, 14.3 ПДР, а також не вмикнення останнім лівого покажчика поворотів, що є порушенням пунктів 9.2 (б), 9.4 ПДР, перебувають в причинному зв`язку з виникненням суспільно небезпечних наслідків дорожньої пригоди за наявності заборони у водія мотоциклу ОСОБА_6 на виконання обгону на перехресті, який першим об`єктивно створив небезпеку дорожнього руху (аварійну ситуацію), що призвело до зіткнення транспортних засобів.
Суд наголошує на тому, що відсутність вмикненого лівого повороту при настанні розглядуваної події не має правового значення, оскільки між даним порушенням ПДР (пункти 9.2 «б», 9.4) та наслідками у вигляді ДТП не існує причинного зв`язку, про що також вказав експерт у висновку авто-технічної експертизі.
З огляду на встановлені конкретні обставини слід дійти висновку, що ОСОБА_8 перед початком здійснення повороту ліворуч не міг передбачити можливість порушення ПДР потерпілим ОСОБА_6 , а тому і не міг уникнути зіткнення.
Велика Палата Верховного Суду у згаданому вище рішенні зауважувала про те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.
Крім того, за нормативним визначенням об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 286 КК, складається з: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між порушенням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.
При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія.
Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.
Враховуючи викладені обставини та зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до переконання про недоведеність у обвинуваченого складу кримінального правопорушення, а тому його необхідно визнати невинуватим та виправдати.
У зв`язку з винесенням виправдувального вироку позовні вимоги законного представника неповнолітнього потерпілого слід залишити без розгляду. Також не підлягають стягненню з підсудного і процесуальні витрати.
Керуючись: ст.ст. 124, 129, 373-376 КПК України суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності складу вказаного кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.
Закрити провадження в справі за позовом прокурора про стягнення з ОСОБА_8 325 грн. 18 коп за стаціонарне лікування потерпілого внаслідок добровільної сплати (а.с.78).
Міра запобіжного заходу ОСОБА_8 не обиралась.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1