ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9302/21 (1-кс/643/2363/21) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1066/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001150 від 24.05.2021 року, за ознаками злочину, передбаченогоч.1ст. 121КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року задоволено клопотання слідчого Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001150 від 24.05.2021 року, за ознаками злочину, передбаченогоч.1ст. 121КК України.
Згідно оскаржуваної ухвали застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб до 23.07.2021 року.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилається на те, що ні прокурор в судовому засіданні, ні слідчий у своєму клопотанні не навели наявність ризиків для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Зазначає, що судом першої інстанції при застосуванні виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не були враховані обставини, що обов`язково повинні бути враховані судом при обранні запобіжного заходу, а саме, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей. Крім того зазначає, що ОСОБА_6 у розшуку не перебуває, має соціальні зв`язки, відсутні скарги від потерпілого або свідків на поведінку підозрюваного, відсутні дані, що останній перешкоджає слідству. Вважає, що до підозрюваного цілком можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В судове засідання апеляційного суду прокурор та захисник ОСОБА_7 , які, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку (а.с.74, 75) не з`явилися. Однак, надали до суду заяви, в яких просять розглядати апеляційну скаргу за їх відсутністю.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора та захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ Харківського РУП №2 ВП ГУНП в Харківській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001150 від 24.05.2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1ст. 121КК України,
25.05.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, тобто у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, яка підтверджується зібраними по кримінальному провадженні доказами.

Зазначив, що існує достатньо підстав вважати про наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, саме:

- враховуючи, відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, а також усвідомлюючи реальну можливість та невідворотність покарання, а саме те, що вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, тому знаходячись на свободі він може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, про наявність зазначеного ризику свідчать і відомості про особу підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, отже законних джерел доходу не має, був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності.
- крім того, існує ризик того, що ОСОБА_6 може знищити або сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час по кримінальному провадженню не проведено всіх необхідних слідчих дій та не відшукано усі речові докази;
- також ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному під час досудового розслідування в рамках чинного законодавства вручено копії відповідних процесуальних документів, серед яких є процесуальні документи з даними свідків, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний може впливати на вказаних учасників кримінального провадження. Також ОСОБА_6 може погрожувати, вчиняти психологічний тиск за дачу показань свідків та потерпілих, адже багато років товаришував із потерпілим та його родиною;
- крім того, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а сам: перешкоджати збору речових доказів, перешкоджати дачу показань свідками, психологічно та фізично впливати на свідків та потерпілого, про що свідчить його поведінка безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;
- може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 не працює, а отже, достатні підстави вважати, що він при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у подальшому може продовжити вчиняти нові злочини.
Слідчий вважав, що стосовно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 слідчий суддя суду першої інстанції врахував відомості про особу підозрюваного, який в силу ст. 89 КК України не погашених судимостей не має, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, проживає за місцем реєстрації у м. Харкові. Також слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризик переховування від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачена відповідальність до 8 років позбавлення волі, та усвідомлюючи реальну можливість засудження до реального покарання у вигляді позбавлення волі може вчинити спроби переховуватися від органів досудового розслідування або суду. При цьому підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків та осіб на утриманні, офіційно не працевлаштований, законні джерела доходу відсутні. Тому, на переконання слідчого судді вказані обставини свідчать про те, що підозрюваного за місцем мешкання нічого не утримує. Крім того, знайшов своє підтвердження ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, та відносно якого на розгляді в Московському районному суді м. Харкова перебувають два обвинувальних акти, на шлях перевиховання не став та знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його схильність до протиправної, кримінально караної поведінки. Окрім цього, слідчим суддею також врахувано, що дане кримінальне правопорушення було вчинено в період дії запобіжного заходу, а саме - особистого зобов`язання, який було застосовано в рамках іншого кримінально провадження.
Разом з цим, слідчий суддя суду першої інстанції вважав, що стороною обвинувачення не доведена наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Про необґрунтованість та малоймовірний характер даних ризиків слідчий суддя зазначив, що на розгляді в Московському районному суді м. Харкова перебувають два кримінальних провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, однак стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження порушення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, чи можливого незаконного впливу на свідків та потерпілих, що дає підстави стверджувати про непідтвердженість та малоймовірність цього ризику.
Також слідчий суддя зазначив, що в обґрунтування ризику знищення або переховування будь-яких із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення стороною обвинувачення не вказано, що це за речові докази, яке значення вони мають для даного кримінального провадження, та в чому саме полягає ризик знищення або переховування щодо кожного з них.
Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: перешкоджати збору речових доказів, перешкоджати дачі показань свідками, психологічно та фізично впливати на свідків та потерпілого також слідчий суддя вважав, що він ні чим не обґрунтований.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому дій, передбачених ч.1 ст. 121 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: електронному рапорті зі «служби 102» щодо повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 23.05.2021; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_10 від 25.05.2021, під час якого останній повідомив, що 23.05.2021 у вечірній час доби у нього виник конфлікт з раніше невідомим чоловіком, якого потерпілий зможе впізнати, в результаті конфлікту потерпілому були нанесені тілесні ушкодження; протоколі впізнання особи за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_10 , під час якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 23.05.2021 спричинила йому тілесні ушкодження; довідці КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги» ім. проф. О.І. Мещанінова ХМР № в/н 1416/01-27 від 24.05.2021, згідно якої ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритою черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня з осередками розтрощення долей головного мозку, перелому основи черепа середньої черепної ямки, забою м`яких тканин потилочної ділянки ліворуч; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 24.05.2021 під час якого остання повідомила про обставини які їй відомі, зокрема, про обставини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень малознайомим ОСОБА_12 ; протоколі впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 від 24.05.2021, під час якого остання впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка 23.05.2021 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_10 ; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 25.05.2021, який був випадковим очевидцем бійки та нанесення потерпілому тілесних ушкоджень; протоколі впізнання особи за фотознімкам за участю свідка ОСОБА_13 від 25.05.2021, під час якого останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 23.05.2021 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 25.05.2021 під час якого остання повідомила, що працює продавцем кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_1 , 23.05.2021 біля 18:00 год., (точний час не пам`ятає) бачила, як чоловік відходів від потерпілого, сам конфлікт не бачила; протоколі впізнання особи за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 від 25.05.2021, під час якого остання впізнала ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 25.05.2021 в ході якого остання повідомила, що стала випадковим свідком бійки, працює у кіоску поруч та викликала БШМД; протоколі впізнання особи по фотознімкам за участю свідка ОСОБА_15 від 25.05.2021, під час якого остання впізнала ОСОБА_6 ; протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_6 , де останній повідомляє про обставини конфлікту між ним та незнайомим йому чоловіком.
Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_6 , до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_6 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченогоч.1 ст.121 КК України, тобто у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Згідно відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він в силу ст. 89 КК України не погашених судимостей не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, проживає за місцем реєстрації у м. Харкові.
Крім того, на розгляді в Московському районному суді м. Харкова перебувають два кримінальних провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.186 КК України.
Усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, а також враховуючи, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, є ймовірність того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_6 , а саме вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а також враховуючи, що сам ОСОБА_6 як особа, представляє підвищену суспільну небезпеку, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, а крім того, стосовно ОСОБА_6 на розгляді в Московському районному суді м. Харкова перебувають два кримінальних провадження у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя та здоров`я населення, яке, відповіднодо ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, оскільки доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Доводи в апеляційній скарзі щодо того, що ОСОБА_6 у розшуку не перебуває, відсутні скарги від потерпілого або свідків - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік, та його сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_6 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді