Справа № 490/1246/20
н/п 1-кс/490/2480/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1246/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 про самовідвід від участі у справі №490/1246/20, н/п 1-кс/490/2480/2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 подав заяву про самовідвід від розгляду справи №490/1246/20, н/п 1-кс/490/2480/2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
У своїй заяві суддя ОСОБА_5 зазначив, що 15 січня 2019 року йому було передано кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Згідно викладених доводів, 06.09.2019 року суддя ОСОБА_5 постановив ухвалу про оголошення ОСОБА_6 у розшук та надання дозволу на його затримання, у зв`язку із чим, виділив матеріали кримінального провадження відносно останнього в окреме провадження, якому був присвоєний номер 490/1246/20.
Разом із тим, 24.02.2020 року суддею ОСОБА_5 було постановлено вирок, яким ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у співучасті із ОСОБА_6 .
Як вбачається із зазначеної заяви, в подальшому в межах кримінального провадження №490/1246/20 місцезнаходження ОСОБА_6 було встановлено і суд продовжив судовий розгляд. Однак, під час судового засідання 23.03.2021 року головуючим по справі було встановлено, що позиція ОСОБА_6 не повною мірою збігається із тою, що була викладена судом у вироку від 24.02.2020 року.
На підтвердження своїх доводів, зазначених у заяві, суддя ОСОБА_5 , з урахуванням висновків рішення Європейського Суду з Прав Людини по справам «Рудніченко проти України» та «Морел проти Франції» просив задовольнити його заяву про самовідві у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 .
Прокурор ОСОБА_3 та законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 не заперечували щодо задоволення заяви судді ОСОБА_5 про самовідвід.
Особи, які беруть участь в справі у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви про самовідвід судді були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подавали.

Суд, вивчивши доводи, викладені у заяві ОСОБА_8 про самовідвід, вислухавши думку прокурора, законного представника обвинуваченого приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019 року, головуючого у справі №490/3668/17, н/п 1-кп/490/633/2017 ОСОБА_9 замінено на суддю ОСОБА_5 .

Разом із тим, суддею ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000626, відомості про яке внесено 11.02.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України було постановлено ухвалу від 06.09.2019 року про оголошення у розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , надання дозволу на його затримання та виділення матеріалів кримінального провадження відносно зазначеного обвинуваченого в окреме провадження, якому було присвоєно номер н/п 1-кс/490/2480/2021, №490/1246/20.
24.02.2020 року Центральним районним судом м.Миколаєва під головуванням судді ОСОБА_5 постановлено вирок, відповідно до якого ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у співучасті із ОСОБА_6 та призначено відповідне покарання.
В подальшому, в межах кримінального провадження №490/1246/20 місце знаходження ОСОБА_6 було встановлено, а суд продовжив судовий розгляд, як вбачається із заяви судді ОСОБА_5 про самовідвід, однак позиція обвинуваченого ОСОБА_6 відрізнялась від викладених суддею під час поставновлення вироку обставинах.
Так, відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Таким чином, вивчивши доводи, викладені у заяві ОСОБА_5 про самовідвід, суд приходить до висновку, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2020 року суддя ОСОБА_5 висловив правову позицію, що злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України вчинений ОСОБА_7 у співучасті ОСОБА_6 , матеріали кримінального провадження за обвинуваченням останнього були виділені у окреме провадження, а у судовому засіданні від 23.03.2021 року встановив, що позиція обвинуваченого ОСОБА_6 не повною мірою збігається із тою, яка була висловлена у постановленому вироку суду, у зв`язку із чим, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, Банголорські приципи, а також з метою запобігання різного роду сумнівів у стороннього спостерігача,заява судді ОСОБА_5 про самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 8,9, 75, 80, 81, 370-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_5 про самовідвід у справі №490/1246/20, н/п 1-кс/490/2480/2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України задовольнити.
Відвести суддю Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_5 від участі у розгляді справи №490/1246/20, н/п 1-кс/490/2480/2021, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1