Справа № 509/4192/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження №0000155 від 08.03.2020 р., з обвинувальним актом, яким:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Солтанівка, Любашівського району, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Зугдіді Республіки Грузія, громадянин Грузії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , відносно якого обвинувальний акт за ч. 4 ст. 187 КК України перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Чорноморськ, Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 08.03.2020, відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.09.2020 р. обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжений Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.02.2021 р. та спливає 11.04.2021 року. Суд вважає, що закінчити розгляд кримінального провадження до цього часу неможливо.

В відповідності до обвинувального акту, ОСОБА_11 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі людини вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань із застосуванням зброї, ч.2 ст.187 КК України, тобто напад поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), спрямований на заволодіння майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, ч.3 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор вважає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст.2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не застосування якого дасть можливість обвинуваченому: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення;

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, прокурор зазначив, що у ОСОБА_12 , відсутні стійкі соціальні зв`язки, наявне інше кримінальне провадження обвинувальний акт в якому відносно ОСОБА_5 перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області, а також враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину, що свідчить про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений будучи на свободі може впливати на потерпілого, свідків, з метою зміни раніше наданих свідчень для подальшого уникнення учасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Також, при продовжені дії запобіжного заходу у порядку ч.1 ст.178 КПК України, прокурор просив врахувати те, що докази про вчинення злочину підозрюваним є вагомими, покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину передбачене законом у виді позбавлення волі, задовільний стан здоров`я та молодий вік, відсутність міцних соціальних зв`язків та відомостей про майновий стан підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначене клопотання та просив його задовольнити, мотивуючи це тим, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечували, вважаючи, що прокурором, в клопотанні не наведено жодного факту неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, докази якої мають бути надані для обрання виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Прокурор не обґрунтував, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Також, захист вважає, що сторона обвинувачення не привела жодних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Прокурор не вказав у чому полягають конкретні ризики щодо обвинуваченого. Просили суд змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби.

Крім того, було зазначено, що вже практично рік як обвинувачений ОСОБА_13 перебуває в Одеському слідчому ізоляторі Управляння пенітенціарної служби України в Одеській області. За час перебування ОСОБА_14 під вартою, тобто, з 15.04.2020 року з слідчого ізолятора Управляння пенітенціарної служби України в Одеській області, порушень не зазначено. Він сумлінно виконував весь цей час вимоги Управляння пенітенціарної служби України в Одеській області.

Знаходячись в умовах ОСІ ОСОБА_13 постійно звертався до лікарів за медичною допомогою, це призвело до тривалого лікування в умовах ОСІ м. Одеси та необхідністю постійного контролю лікаря хірурга, зокрема рекомендаціями лікарів щодо необхідності кваліфікованого лікування для уникнення складнощів.

Також, захисник зазначив, що згідно медичної документації з ДУ «ЦОЗДКВСУ» у ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 повністю підтверджується наявність клінічного захворюваннями: тромбоз глибоких вен нижніх кінцівок, пролапс мітрального клапану. При тромбозі згустки крові тромби утворюються вені ноги (глибокий тромбоз вен) і можуть пересуватися кровообігом, потрапляти в легені (тромбоемболія легеневої артерії). Глибокий тромбоз вен та тромбоемболія легеневої артерії небезпечні та потенційно смертельні медичні стани. Фактори ризику тромбозу включають госпіталізацію, хірургічні операції, рак, тривалу нерухомість. До того ж, закупорка венозних шляхів приводить до виникнення венозної гангрени, яка зволікається лише ампутацією. Пролапс мітрального клапана це зміщення частини стулки або стулок до лівого передсердя під час систоли лівого шлуночка. Синдром пролабування мітрального клапана це симптомокомплекс біль у ділянці серця, серцебиття, аритмії, запаморочення, синкопе, що мають місце в особи з ПМК. Первинний ПМК є результатом змін у стулках і сухожилкових струнах внаслідок міксоматозної дегенерації; може мати сімейний характер; також можливий зв`язок напр. із синдромом ОСОБА_15 . Вторинний ПМК виникає при хворобах сполучної тканини, гострому ендокардиті (внаслідок надриву сухожилкової струни), а також ішемічній хворобі серця (напр. внаслідок розриву папілярного м`яза при інфаркті міокарда). Розрив сухожилкової струни дає картину «ціповидної» стулки. ПМК може співіснувати з пролапсом тристулкового клапана (до 40 % випадків), пролапсом стулки аортального клапана або клапанa легеневої артерії (210 %), іноді аневризмою або дефектом міжпередсердної перегородки. Фактори, що збільшують ризик смерті: помірно-виражена і тяжка НМК, ФВЛШ <50 %, несприятлива ехокардіографічна картина (потовщення та/або подовження стулки). Якщо негайно не прийняти висновки лікарів до уваги і не розпочати кваліфіковане лікування, то ОСОБА_14 може загрожувати ампутація кінцівок або смерть.

Крім того, захист зазначив, що ОСОБА_13 , постійно мешкає на території Одеської області Овідіпольського району, за адресою: АДРЕСА_4 з родиною; дружиною та неповнолітнім пасинком. Та зарекомендував себе з позитивної сторони. За час вказаного мешкання жодних скарг на нього не було. За характеристикою сусідів ОСОБА_13 ввічливий, дружелюбний, уважний. Вважають, що також, особисту увагу заслуговує бажання взяти на особисту поруку обвинуваченого депутатом ОСОБА_16 , який характеризує ОСОБА_17 тільки з позитивної сторони.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд вважає клопотання прокурора про продовження дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що не підлягає задоволенню, а клопотання захисника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 є громадянином Грузії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_4 , відносно якого обвинувальний акт за ч.4 ст.187 КК України перебуває на розгляді в Ізмаїльському районному суді Одеської області.

Кірія Мамуки перебуває під вартою, 15.04.2020 року з слідчого ізолятора Управляння пенітенціарної служби України в Одеській області.

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії ТОВ «Медаком», №491/2021 р., від 18.03.2021 р., ОСОБА_11 встановлений клінічний діагноз: тромбоз глибоких вен нижніх кінцівок, пролапс мітрального клапану, з висновком, що у зв`язку із станом здоров`я він потребує оперативного курсу стаціонарного лікування, з подальшим курсом реабілітації, з застереженням, що у разі відсутності прогресу лікування буде назначено хірургічне втручання.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини», заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (v.Ukraine),заява №38717/04, п. 86).

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини, пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри (обвинувачення) перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), а також, (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонська проти Польші»).

Згідно вимог глави 18 КПК України на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину, що ризики існують, але й ту, що ці ризики не зменшились і, що застосування запобіжного заходу і подалі є дійсно обґрунтованим.

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 09 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В рішенні ЄСПЛ у справі Ходорковський проти Росії, зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ Сааді проти Сполученого Королівства).

Суд вважає, що прокурор, зазначивши існування ризиків, ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надав аргументованого обґрунтування неможливості застосування до обвинуваченого, на цій стадії процесу, з урахуванням зазначених вище обставин, що встановлені судом, в тому числі й прогресуючи негативний стан здоров`я обвинуваченого, інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Змінити, відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою, АДРЕСА_4 , на строк 60 днів, до 07.06.2021 р.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_11 , такі обов`язки:

- не залишати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу суду;

- прибувати до суду за першим викликом;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не спілкуватись з іншими обвинуваченими, потерпілими чи свідками.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_11 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з під арешту в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 12.04.2021 р. о 13.25.

Суддя: ОСОБА_1