Справа № 464/608/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1212/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року у м.Львові
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю: прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді виправних робіт на строк 6 (шість) місяців в розмірі відрахувань в дохід держави у розмірі 15 відсотків.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , у відшкодування спричиненої їй моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
В іншій частині позовних вимог потерпілій ОСОБА_7 відмовлено.
Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_9 , 15 жовтня 2019 року, близько 09.20 год., перебуваючи за своїм місцем роботи, за адресою: м. Львів, вул. Буйка, 16, а саме на коридорі 3 поверху приміщення ПрАТ «Львівобленерго», на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, з метою заподіяння фізичного болю, умисно нанесла потерпілій ОСОБА_7 , керамічною чашкою один удар в область волосяної частини голови, внаслідок чого потерпіла отримала забійну рану тім`яної ділянки голови, рубець на волосяній частині голови слід загоєної рани, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, яка не була небезпечною для життя в момент спричинення.
На цей вирок суду адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої та кваліфікацію її дій, просить змінити оскаржуваний вирок в частині цивільного позову та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 17409,26 грн. матеріальної шкоди та 240000 грн. моральної шкоди. Вказує, що потерпілою було подано цивільний позов, у якому матеріальну шкоду було оцінено у розмірі 17500 грн. та надано докази, а саме 21 чек та квитанція на загальну суму 17409,26 грн., яка витрачена на закупівлю ліків під час місячного лікування нанесеної травми голови. При цьому, апелянт звертає увагу, що у поданому позові була допущена арифметична помилка на 90, 74 грн. Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у цій частині порушив норму матеріального права, а саме ст.1166 ЦК України, та не задоволив цивільний позов потерпілої у повному обсязі. Крім цього, вважає фактично невмотивованим рішення суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди. Зазначає, що внаслідок дій обвинуваченої потерпіла зазнала фізичних і душевних страждань. У зв`язку із ушкодженням здоров`я у потерпілої порушилися нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного трудового та громадського життя. Вважає, що з вини обвинуваченої керівництво ПрАТ «Львівобленерго» не продовжило з потерпілою трудовий договір на 2 роки, а отже остання втратила дохід у загальному розмірі 240000 грн. Крім цього, потерпіла постійно відчуває болі голови і правового ока, відсутність сну, невідомість наслідків у майбутньому щодо змін у її життєвих стосунках, від чого отримує душевні страждання та продовжує купувати різні ліки.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує незгодою із висновками суду першої інстанції, зокрема про наявність у ОСОБА_9 умислу на заподіяння потерпілій тілесного ушкодження, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_9 зазначила, що не мала умислу на нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, і такі могли бути спричинені ненавмисно, під час самозахисту від неправомірних дій ОСОБА_7 . Суд першої інстанції як на докази вини ОСОБА_9 покликався на показання свідків, однак жоден із допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків не зазначив про те, що був очевидцем нанесення потерпілій тілесних ушкоджень. Всі пояснення щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень ґрунтуються на тільки на поясненнях потерпілої наданих під час слідчого експерименту, який покладено в основу судово-медичної експертизи та допитів її як потерпілої. Вважає, що суд першої інстанції не міг брати до уваги показання потерпілої, оскільки вона є зацікавленою особою, у якої з обвинуваченою тривалий час існують неприязні відносини, що було стверджено у судовому засіданні.

Апелянт покликається, що належними та допустимими доказами не доведено наявність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і стороною обвинувачення не спростовано пояснення обвинуваченої щодо її самозахисту від неправомірних дій потерпілої. Відповідно слід відмовити і в задоволенні вимог потерпілої щодо стягнення на її користь моральної шкоди.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах обвинуваченої і просили таку задоволити з наведених у ній мотивів, та заперечили апеляційну скаргу представника потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах потерпілої і просили таку задоволити з наведених у ній мотивів, та заперечили апеляційну скаргу захисника.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу захисника та представника потерпілої з огляду на безпідставність таких, вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_9 дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме у заподіяння потерпілій ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.
Так, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, стверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що 15.10.2019р., перебуваючи в кабінеті на роботі в ПрАТ «Львівобленерго», де були присутні інші працівники, між нею та обвинуваченою виник конфлікт, у ході якого вони обізвали одна одну, потім ОСОБА_9 підійшла до неї та вдарила її в голову в ділянку скроні, на що вона відштовхнула її від себе, не даючи їй продовжувати наносити удари. Даний конфлікт припинив присутній ОСОБА_12 . В кабінеті залишилися вона, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Коли вона одягалась, ОСОБА_9 сказала про свою ненавість до неї. Потім вона вийшла з кабінету та йдучи у сторону виходу, зайшла в сусідній кабінет пригостити співробітницю ОСОБА_13 тортом. Прямуючи в сторону виходу, десь приблизно на відстані одного метра від жіночого туалету побачила ОСОБА_9 , яка йшла на неї і в руці тримала кружку з водою, яку обвинувачена вилила їй на взуття, на що вона зробила їй зауваження та почала рухатися в сторону виходу. Тоді ОСОБА_9 копнула її своєю ногою в ділянку сідниці. Коли вона зупинилася з вимогою припинити, побачила ОСОБА_14 та обернулася в його сторону, і саме в цей час ОСОБА_9 нанесла їй удар кружкою по голові, від чого вона відчула різкий біль в області голови, схопилася за голову, з якої сильно текла кров. Їй стало погано, вона підійшла до 315 кабінету, де працювала ОСОБА_13 , і попросила викликати швидку допомогу. Підійшов ОСОБА_12 і разом з ОСОБА_13 завели її в 313 кабінет. Коли приїхала швидка допомога, їй надали першу медичну допомогу та завезли до 8-ї лікарні, де їй зашили рану на голові, від госпіталізації відмовилася. На наступний день, на роботі у кабінеті начальниці ОСОБА_9 попросила в неї пробачення, після чого вона поїхала додому. Потерпіла вказала, що після конфлікту до неї телефонував зять обвинуваченої і запропонував їй 2000 грн. за вирішення конфлікту. 17.10.2019р. вона себе погано почувала, боліла голова і вона одразу звернулася до лікарів за допомогою, її госпіталізували у відділенні 5-ї міської лікарні, де вона проходила лікування. Коли їй стало зовсім погано, відчувши сильні болі голови і ока, тоді її перевели до 8-ої міської лікарні, де їй зробили операцію, на лікуванні перебувала з 21.10.2019р. по 15.11.2019р. Зазначила, що втратила роботу, часто болить голова, поганий сон. Просила задоволити цивільний позов.
Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала наведені показання;
-показаннями свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що він працює бухгалтером в ПрАТ «Львівобленерго». 15.10.2019р. працював за своїм робочим місцем, близько 9:20 год. повертаючись у свій кабінет побачив на коридорі закривавлену ОСОБА_7 , яка знаходилася в стресовому стані, стояла поблизу туалетів. Він пішов в свій кабінет. В цей день він не бачив у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Свідок зазначив, що деталі події пам`ятав краще на досудовому слідстві, коли допитував його слідчий. Вказав, що у момент, як побачив закривавлену ОСОБА_7 в оглядності ОСОБА_9 не пригадує;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що працює інженером в ПрАТ «Львівобленерго». Показав, що до події в ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зазвичай виникали суперечки словесного характеру з приводу політики. Свідок зазначив, що 15.10.2019р. був на робочому місці в кабінеті №313 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , Ланцута, Бервецька, Кліщ, Мамчур, Лаврів, Українець. Тоді між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла словесна суперечка щодо чергувань, під час якої в нього подзвонив телефон і він записував інформацію, і побачив, як ОСОБА_7 тримає ОСОБА_9 за шию. Тоді він підбігши розборонив їх і інцидент закінчився. Приблизно через 5-10 хвилин ОСОБА_13 привела ОСОБА_7 в кабінет, повідомивши, що в неї розбита голова. Посадивши потерпілу на крісло, подзвонив у сусідній кабінет до ОСОБА_17 , і разом надали ОСОБА_18 першу медичну допомогу. ОСОБА_13 повідомила, що ОСОБА_7 в коридорі розбили голову, хто саме не говорила. Він з ОСОБА_7 поїхав у 8-му лікарню, де їй надали першу медичну допомогу, стан в неї був нормальний. Події конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбувалися після 09:00 год. 15.10.2019р.. Лише зі слів потерпілої, йому було відомо, що голову розбила ОСОБА_9 . Бачив тілесні ушкодження в ділянці шиї у ОСОБА_9 , яка сказала, що це зробила ОСОБА_7 . З ОСОБА_7 працює більше 8 років. З приводу роботи, жодних зауважень до неї не виникало, як людина любить багато поговорити, конфліктна, фізичного конфлікту не виникало. З ОСОБА_9 працює більше 6 років. По роботі проблем не виникало, конфліктів не було;
-показаннями свідка ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що працює електролаборантом в ПрАТ «Львівобленерго». Свідок зазначила, що 15.10.2019р. вранці ОСОБА_7 зайшла до неї в кабінет, принесла кусочок торта і побігла. Через 20 секунд в її кабінет забігла ОСОБА_7 і впала на підлогу уся в крові. Двері на коридор були відкриті, вона побачила ОСОБА_9 , яка стояла з кружкою в руках, і на прохання допомогти підняти ОСОБА_7 та посадити, обвинувачена відмовилась. ОСОБА_7 попросила викликати швидку допомогу та повідомила, що ОСОБА_9 розбила їй голову. Вона викликала швидку допомогу, тоді прийшов ОСОБА_12 та допоміг відвести ОСОБА_7 в її кабінет № 313. У коридорі вона запитала у ОСОБА_9 «що ти наробила, могла її вбити» у відповідь почула «могла, але мені нічого не буде». У ОСОБА_9 не бачила жодних тілесних ушкоджень, в обід бачила в області декольте подряпини. З ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебувала у службових відносинах;
-показаннями свідка ОСОБА_19 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що працює провідним інженером в ПрАТ «Львівобленерго». 15.10.2019р. знаходилася на робочому місці, працювала, тоді подзвонив ОСОБА_12 та попросив зайти до нього в кабінет, зайшовши у якій побачила, що по центру сиділа потерпіла, з голови якої текла кров. ОСОБА_12 повідомив про бійку. Вказала, що у той час ОСОБА_9 стояла біля свого робочого місця, і по її обличчю було видно, що щось сталося, в області шиї ділянці грудей було почервоніння. Свідок зазначила, що ОСОБА_7 повідомила про те, що її вдарила ОСОБА_9 кружкою по голові. Вказала, що надавала допомогу потерпілій. На наступний день ОСОБА_7 виходила на роботу. Особисто з ОСОБА_7 не мала жодних конфліктів та не була очевидцем будь яких інших конфліктів;
-показаннями свідка ОСОБА_15 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що працює електромонтером в ПрАТ «Львівобленерго» і в момент події була в кабінеті разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , Ланцута. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт (словесна перепалка), який тривав певний період часу. Коли потерпіла обізвала ОСОБА_9 , остання, тримаючи руки ззаду себе, підійшла до потерпілої нахилилася на стіл і перепитувала потерпілу, яка оборонялася. Тоді вона попросила ОСОБА_12 їх розборонити. Він відтягнув ОСОБА_9 в центр кабінету, і вона сказала, що не буде бити потерпілу. На наступний день після конфлікту на роботі була ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . ОСОБА_9 працювала, потім показала на шиї шрам подряпина та синяки в області грудей. Зазначила, що ОСОБА_7 знає 10 років, конфліктна особа, особисто з нею не конфліктувала, які і з ОСОБА_9 ;
-показаннями свідка ОСОБА_16 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що працює електромонтером в ПрАТ «Львівобленерго». 15.10.2019р. перебувала в кабінеті разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та Лаврів. Кожен займався своєю роботою, обстановка в кабінеті була тиха, спокійна. Вона запитала у ОСОБА_9 чи їй заплатять гроші за чергування на вихідні. У подальшому виник словесний конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що коли потерпіла матюкнулась, то до неї підійшла ОСОБА_9 і вони почали сваритися, шарпатися за одяг. Цей конфлікт закінчився після того як ОСОБА_12 їх розборонив. На думку свідка ініціатором інциденту була потерпіла. Після цього вона вийшла з кабінету, пішла за дівчатами, вже не пригадує хто до неї подзвонив чи потерпіла, чи ОСОБА_12 щоб вона вернулася. Коли зайшла в кабінет побачила ОСОБА_7 , яка сиділа на кріслі з голови текла кров, і на її запитання «що сталося», потерпіла сказала, що її ОСОБА_9 вдарила кружкою по голові. Згодом приїхала швидка допомога.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання потерпілої і свідків, та обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, а саме:
- даними витягу з кримінального провадження №0003032 від 13.11.2019р., з якого вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви потерпілої ОСОБА_7 (т.1, а.с. 161);
- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 13.11.2019р. (т.1, а.с 162-163);
- даними повідомленням від 17.10.19р. зі служби 102 про побиття ОСОБА_9 ОСОБА_7 (т.1, а.с. 173);
- даними висновку експерта № 1198 від 18.11.2019р., з якого вбачається, що при обстеженні лікарями потерпілої у медичних установах м. Львова в жовтні 2019 року був виставлений діагноз «Забійна рана тім`яної ділянки». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлений рубець на волосяній частині голови слід загоєної рани. Рана могла утворитись від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, могла виникнути 15 жовтня 2019 року, відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я і не була небезпечною для життя в момент її спричинення. Судово-медичних даних про утворення рани внаслідок падіння з висоти власного зросту немає (т.1, а.с. 176-177);
- даними додаткового висновку експерта № 52 від 09.01.2020р., з якого вбачається, що при обстеженні лікарями потерпілої у медичних установах м. Львова в жовтні 2019 року був виставлений діагноз «Забійна рана тім`яної ділянки». Під час проведення первинної судово-медичної експертизи у потерпілої виявлений рубець на волосяній частині голови слід загоєної рани. Рана могла утворитись від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, могла виникнути 15 жовтня 2019 року, від удару горнятком по голові в тім`яну ділянку справа, як показує потерпіла під час проведення слідчого експерименту з її участю і що зафіксовано на фото №2 та №3 фототаблиці до «Протоколу проведення слідчого експерименту» від 08.01.2020р. (т.1, 178-181);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08.01.2020р., з якого вбачається, що проводилось відтворення подій котрі відбулися 15.10.2019р. за участі потерпілої ОСОБА_7 , з фототаблицею та конвертом, в якому міститься диск DVD-R з відеозаписом слідчого експерименту (т.1 а.с. 182-191).
Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченою ОСОБА_9 інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.
На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.
Щодо апеляційних доводив сторони захисту про відсутність у ОСОБА_9 умислу на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, і що такі могли бути спричинені ненавмисно, під час самозахисту від неправомірних дій ОСОБА_7 , колегія суддів враховує наступне.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_9 діяла в умовах самозахисту від неправомірних дій потерпілої, зокрема і в умовах спричинення потерпілою їй тілесних ушкоджень, за обставин, на які покликається обвинувачена у своїх показаннях.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_9 медичне освідування не проходила.

Перевіряючи версію обвинуваченої ОСОБА_9 про її непричетність до вчинення кримінального правопорушення та самозахисту від неправомірних дій потерпілої, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що такі свідчення обвинуваченої щодо обставин подій спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно обґрунтував ними свої висновки.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_9 з належною повнотою оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину, та спростовують апеляційні доводи про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої, на переконання колегії суддів, відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства.
Так, потерпіла ОСОБА_7 , як цивільний позивач, звернулась до суду з цивільним позовом до обвинуваченої ОСОБА_9 , як цивільного відповідача, про стягнення з ОСОБА_9 на її користь матеріальної шкоди у сумі 17500 грн. та моральної шкоду в розмірі 250000 грн.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як передбачено ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі представник потерпілої покликається на те, що вимогу потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування завданій діями обвинуваченої матеріальної шкоди на суму 17409,26 грн. обґрунтовано представленими чеками та квитанцією, згідно яких зазначену суму грошей потерпілою було витрачено на закупівлю ліків під час її місячного лікування нанесеної їй травми голови.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що зазначені потерпілою матеріальні витрати на ліки та лікування, пов`язані саме із отриманими нею тілесними ушкодженням, спричиненими діями потерпілої.

Так, як встановлено додатковим висновком експерта № 52 від 09.01.2020р. ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «5-а міська клінічна лікарня м. Львова» з 17 по 21.10.2019р. з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик ІІ, СН І. Забійна рана тім`яної ділянки справа». У подальшому лікувалась стаціонарно в офтальмологічному відділенні КНП «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» з 21.10. по 15.11.2019р. з діагнозом: «Гострий приступ глаукоми правого ока. Набухаюча катаракта правого ока. Вузлова міома матки. Гіпертонічна хвороба SXC. Дифузний кардіосклероз.». З приводу глаукоми ОСОБА_7 було проведено оперативне втручання в ділянці правового ока, після чого у листопаді грудні 2019р. хвора знаходилась на амбулаторному лікуванні. При вивченні медичної документації видно, що ОСОБА_7 раніше мала зниження гостроти зору на обидва ока і періодичне підвищення внутрішньо очного тиску. У жовтні 2014р. сімейним лікарем та кардіологом було діагностовано гіпертонічну хворобу ІІ ст. з приводу чого вона періодично зверталась до лікарів спеціалістів. Судово-медичних даних, які б свідчили, що захворювання правого ока пов`язане з нанесенням ОСОБА_7 удару по голові 15.10.2019р., немає. (т.1, а.с. 178-181).

Тобто, перебування потерпілої ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні КНП «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» з 21.10. по 15.11.2019р. з діагнозом: «Гострий приступ глаукоми правого ока. Набухаюча катаракта правого ока. Вузлова міома матки. Гіпертонічна хвороба SXC. Дифузний кардіосклероз.» не пов`язано з подіями, які мали місце 15.10.2019р.

З виписки-епікриз № 13592 від 15.10.2019р. із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_7 з діагнозом «Забійна рана тім`яної ділянки» перебувала у «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» 15.10.2019р. з 10:45 год. по 12:15 год. (т.1, а.с. 34).

Доказів, понесених потерпілою витрат на лікування за цей період, цивільним позивачем не представлено, як і не представлено доказів втрати потерпілою працездатності у зв`язку із діями обвинуваченої.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову потерпілої у частині стягнення з обвинуваченої на її користь матеріальної шкоди.

Щодо вирішення судом першої інстанції позову потерпілої у частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Згідно позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 , остання вважає, що діями обвинуваченої ОСОБА_9 їй спричинено моральну шкоду, яка оцінена потерпілою у розмірі 250 000 грн., і саме такий розмір морального відшкодування підлягає стягнення з обвинуваченої на її користь.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, колегія суддів, ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_9 правопорушення та ступінь її вини, конкретні обставини кримінального провадження, оцінюючи глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_7 , вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог потерпілої у частині моральної шкоди та ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 10000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди ґрунтується на вимогах закону, і таке прийнято у рахуванням засад розумності та справедливості.

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог представника потерпілої про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 240000 грн.

При цьому, колегія суддів враховує відсутність підстави вважати, що внаслідок дій обвинуваченої ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_7 втратила роботу, а отже і майновий дохід, оскільки згідно наказу голови Правління ПрАТ «Львівобленерго» № 2465к від 29.10.2019р. ОСОБА_7 була звільнена з роботи 31.10.2019р. у зв`язку із закінченням строку трудового договору (т.1, а.с.36).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.
Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м.Львова від 09 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: