Справа № 462/3095/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 24.04.2020 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бринці-Загірні, Жидачівського району, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:

ОСОБА_4 , 24.04.2020 року, близько 14 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Львові по вул. Городоцькій та рухаючись у крайній лівій смузі у напрямку вул. Виговського, поблизу будинку № 162, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, порушив вимоги чинних Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 46 від 23.01.2019 року, а саме: п.п. 1.5; 2.3 «б», «д», 18.1 та 18.4, які виразилися у тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у сусідній правій смузі руху зменшував швидкість та зупинився інший транспортний засіб - не зупинився та не дав дорогу пішоходу, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, наїзду керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , яка з права на ліво переходила дорогу по нерегульованому пішохідному переході. У результаті порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої поєднаної травми тіла, тупої відкритої черепно-мозкової травми, тупої травми живота із розривом печінки, селезінки, закритого перелому правої стегнової та правої малогомілкової кісток, що привело до травматичного шоку та спричинили смерть потерпілої.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та надав суду показання, що підтверджують фабулу обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, який йому інкримінується доведена повністю. Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
До обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд відносить щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Окрім цього, обвинувачений висловив готовність та бажання відшкодувати матеріальні та моральні збитки потерпілим.
Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересом потерпілого щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, особу обвинуваченого, який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а.с. 59) не перебуває, висновки органу пробації, згідно якого ОСОБА_4 має низький ризик вчинення кримінального правопорушення (а.с. 52), також те, що останній визнав свою вину повністю, висловив щире каяття у скоєному.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує думку прокурора, який просить застосувати до обвинуваченого додаткове покарання та позбавити його такого права, думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який просить суд не позбавляти його такого права. Враховуючи особу обвинуваченого, право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Процесуальні витрати на залучення експерта за проведення:
-судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 15/2/522 від 14.05.2020 року складають - 1 634 грн. 50 коп;
-судової транспортно-трасологічної експертизи № 15/2/523 від 15.05.2020 року складають - 1 961 грн. 40 коп.;
-судової автотехнічної експертизи № 15/2/579 від 18.05.2020 року складають - 1 634 грн. 50 коп.
Суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на користь держави згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, оскільки їх розмір підтверджений довідками експертної установи.
06.07.2020 року ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди (а.с. 28-33).
Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст.ст. 128, 129 КПК України цивільний позов особи, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Однак, цивільний позивач у судовому засіданні заявив, що не підтримує цивільний позов, просить залишити без розгляду, відтак суд вважає за необхідне - залишити без розгляду цивільний позов.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2020 року у справі № 461/3436/20 підлягає скасуванню.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання та призначити йому іспитовий строк терміном 2 (два) роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.04.2020 року, а саме на автомобіль марки Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. кримінального провадження 74-75) - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз:
-судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 15/2/522 від 14.05.2020 року у розмірі 1 634 грн. 50 коп;
-судової транспортно-трасологічної експертизи № 15/2/523 від 15.05.2020 року у розмірі 1 961 грн. 40 коп.;
-судової автотехнічної експертизи № 15/2/579 від 18.05.2020 року у розмірі 1 634 грн. 50 коп.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- автомобіль марки Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. кримінального провадження 71) повернути законному власнику.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: