Номер провадження: 11-сс/813/412/21
Номер справи місцевого суду: 523/2683/21 1-кс/523/676/21
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000200 від 16 лютого 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладений арешт на: зіп-пакет з порошкоподібною речовиною, білого кольору, яка запакована до експертного пакету №ЕХРТ0204398; мобільний телефон марки «SAMSUNG» в корпусі чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 ; імеі2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «SAMSUNG DUOS» в корпусі золотистого кольору, імеі: НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «LENOVO» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон марки «honor» в корпусі золотого кольору, імеі: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_5 та сім картка НОМЕР_6 ; ключі від автомобілю марки «Лексус IS» д/н НОМЕР_7 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_8 , на ім`я ОСОБА_11 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW Х6», реєстраційний номер НОМЕР_9 , на ім`я ОСОБА_12 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , на ім`я ОСОБА_6 ; золота картка «Приват Банк» НОМЕР_11 ; універсальна картка «Приват Банк» НОМЕР_12 ; пластикова картка «Му amik»; фінансово кредитний договір ломбарду «Скарбниця»; ноутбук марки «Dell», чорного кольору з блоком живлення; автомобіль марки «Лексус IS» чорного кольору, д/н НОМЕР_7 .

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , видане на ім`я ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в цій частині, а вилучене свідоцтво повернути власнику.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що про існування оскарженої ухвали він дізнався випадково 25 лютого 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що він не має жодного відношення до кримінального провадження №0000200. Належне йому свідоцтво про реєстрацію на автомобіль BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , свого часу він забув у знайомого ОСОБА_8 і мав намір найближчим часом його забрати.

Транспортний засіб «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , також не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження і ОСОБА_6 нікому не передавав його у користування.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, власника майна ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Під час апеляційного перегляду прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 надав апеляційному суду копію винесеної ним постанови від 17 лютого 2021 року про визначення підслідності кримінального провадження №0000200 за територіальним управлінням Державного Бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаїві та зазначив, що ОСОБА_6 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою ухвалу слідчого судді з порушенням правил підсудності, оскільки, на його думку, апеляційний перегляд повинен здійснюватися за місцем розташуванням органу досудового розслідування, тобто Миколаївським апеляційним судом.

Апеляційний суд визнає таку думку прокурора хибною, оскільки пунктом 20) ч.1 ст.3 КПК України визначено значення терміну «Суд апеляційної інстанції», яким є відповідний апеляційний суд, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суд першої інстанції, що ухвалив оскаржуване судове рішення.

У свою чергу пунктом 18) ч.1 ст.3 КПК України роз`яснено значення терміну «Слідчий суддя» - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на зазначені норми кримінального процесуального закону, апеляційний суд констатує, що перегляд ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000200 від 16 лютого 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, відноситься до виключної підсудності Одеського апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що слідчим відділенням Відділу поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000200 від 16 лютого 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 16 лютого 2021 року, в період часу з 02 години по 02 годину 46 хвилин, невстановлені особи, перебуваючи в номері 117 готелю "Дім Павлових", що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога 168-В, здійснили розбійний напад на ОСОБА_13 , чим спричинили йому значних матеріальних збитків.

16 лютого 2021 року в період часу з 04 години 25 хвилин по 04 годину 40 хвилин, було проведено огляд місця події, за адресою: м Одеса, вул. Семена, Палія, а саме: автомобіля «Лексус IS» чорного кольору, д/н НОМЕР_7 , в ході якого було вилучено майно зазначене в мотивувальній частині ухвали, в тому числі і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , видане на ім`я ОСОБА_6

Оскарженою ухвалою слідчий суддя задовольнив клопотання про арешт майна та вказав про те, що все вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Апеляційний суд визнає такий висновок слідчого судді необґрунтованим.

Так, згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що технічний паспорт на ім`я ОСОБА_6 не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні №0000200, оскільки не є предметом, засобом або знаряддям вчинення злочину, а також не може містити на собі сліди злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Апеляційний суд зазначає про те, що ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000200 не було повідомлено про підозру.

Крім того апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя прийнявши рішення про накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530» реєстраційний номер НОМЕР_10 , в порушення п.6) ч.2 ст.173 КПК України не врахував наслідки арешту майна для ОСОБА_6 , який на теперішній час позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись власним транспортним засобом.

Слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна не надав належної оцінки встановленим апеляційним судом обставинам, чим допустив неповноту судового розгляду, що, в свою чергу, призвело до невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.
Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

В кожному випадку слідчий, прокурор мають зазначити, яким конкретно критеріям відповідає майно, щодо якого заявлено клопотання про накладення арешту: чи воно являлося предметом, знаряддям вчинення злочину, чи воно зберегло на собі його сліди, тощо з наведенням відповідних обґрунтувань такого твердження.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , пославшись на те, що він може бути потерпілою особою від інших злочинних дій підозрюваних у даному кримінальному провадженні.

Проте апеляційний суд визнає необґрунтованими такі твердження прокурора в зв`язку з тим, що на теперішній час слідчим та прокурором не надано від остей про вчинення підозрюваними у даному кримінальному провадженні інших злочинів, в тому числі відносно ОСОБА_6 . Крім того, у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 не зазначав, що відносно нього був вчинений будь-який злочин та, навпаки, спростовував такі доводи прокурора.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , на ім`я ОСОБА_6 не має будь-якого значення для даного кримінального провадження, не є речовим доказом у ньому, оскільки не може підтверджувати або спростовувати будь-які обставини кримінального правопорушення, зареєстрованого за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст187 КК України, а накладення арешту на нього грубо порушує право власності ОСОБА_6 на автомобіль «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , оскільки виключає можливість користування та розпорядження ним.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до пунктів 1) та 2) ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

За таких обставин апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , а тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на ім`я ОСОБА_6 з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого в цій частині, а вилучена свідоцтво слід повернути власнику.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000200 від 16 лютого 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України скасувати в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , видане на ім`я ОСОБА_6 .

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , видане на ім`я ОСОБА_6 .

В іншій частині оскаржену ухвали залишити без змін.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000200 від 16 лютого 2021 року повернути вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_10 , власнику ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2