Справа № 715/2106/20
Провадження № 1-кп/715/5/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.02.2021 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
потерпілий ОСОБА_4
представник потерпілого ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :
26.03.2020 року, приблизно о 05 годині 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Audi А-6», номерний знак « НОМЕР_1 », рухався по вул. Головній, в с. Слобідка, Глибоцького району, Чернівецької області, зі сторони смт. Глибока, в напрямку с. Опришени зі швидкістю не менше 121,3 км/год., що перевищує допустиму 50 км/год. в межах населеного пункту.
Наближаючись до електроопори № 18/13 та проїжджаючи ділянку дороги з асфальтобетонним покриттям, яка має заокруглення вліво, ОСОБА_6 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не обрав безпечну швидкість руху та неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, змінив напрямок руху вліво, не переконавшись при цьому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив виїзд на праве узбіччя, де в стані юзу допустив виїзд на смугу зустрічного руху та виїхав за межі проїзної частини дороги вліво з подальшим перекиданням в кювет і зіткненням з деревом.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Audi А-6», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_4 , 2001 року народження, у відповідності до висновку СМЕ № 469 мд від 26.06.2020, спричинено тілесні ушкодження у вигляді компресійно-уламкового перелому тіл L1, L2, хребців, забою спинного мозку на цьому рівні, забою легень з обох сторін та забою серця, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, «як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я».
Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 12.1, та 12.4, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б), які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 року та ведених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:
- п.12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п.12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;
- п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Таким чином, ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Потерпілий ОСОБА_4 подав до суду цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 просив стягнути з нього на його користь завдану майнову шкоду в сумі 39 978,00 гривень та 100 000 грн. моральної шкоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав повністю і в своїх показаннях підтвердив обставини вчинення ним злочину, крім того показав, що у вчиненому щиро кається, просив суд суворо не карати. Цивільний позов не визнав, просив суд відмовити повністю в його задоволенні.
Захисник обвинуваченого, ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні цивільного позову, вказував, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування відшкодував ОСОБА_4 завдану шкоду, між ними не було жодних майнових спорів. Однак вже під час розгляду справи в судді, ОСОБА_4 заявив цивільний позов, не зважаючи на попереднє відшкодування збитків. Крім того, просив суд закрити провадження у справі.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він із обвинуваченим та іншими знайомими напередодні ввечері 25.03.2020 року розпивали спиртні напої, після чого обвинувачений сів за кермо автомобіля та вони поїхали до Чернівців, що відбувалося далі та як сталася ДТП він не пам`ятає, він прийшов до тями в лікарні після ДТП. Також в судовому засіданні підтвердив, що отримав від ОСОБА_6 13 000 грн. та 4 000 грн. від його батька в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Просив суд його цивільний позов задовольнити та покарати обвинуваченого.
Представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги потерпілого, просив задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується його показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та оголошенням матеріалів кримінальної справи, які характеризують обвинуваченого.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 є склад злочину передбачений ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я.
Як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, часткове відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, його майновий стан, в тому числі, що ніде не працює та стан його здоров`я, що він раніше не судимий, його молодий вік, думку потерпілого, який просив суд суворо покарати обвинуваченого, часткове відшкодування завданої ним шкоди.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки, останній вчинив злочин, пов`язаний з грубим порушенням безпеки руху на транспорті, зокрема, значно перевищив дозволену швидкість руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.
При цьому, ч.1 ст.129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
За змістом ст.91 КПК України доказуванню належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні підлягають вид і розмір шкоди. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, судом в становлено, що потерпілому ОСОБА_4 заподіяно матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 56 978,00 грн., що підтверджується наданими квитанціями, зокрема, на придбання ліків в сумі 16 178,78 грн., комп`ютерну томографію 3 900 грн., оплата імпланту, який був використаний при проведенні операції з транспендикулярної фіксації та ламінектомії 36 900 грн. Під час досудового розслідування ОСОБА_6 сплатив ОСОБА_4 17 000 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків. Сума невідшкодованої матеріальної шкоди на даний час складає 39 978,00 грн., а тому потерпілий має право на повне їх відшкодування.
Щодо вирішення питання визначення розміру моральної шкоди, судом враховується те, що як вказано у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно із положеннями п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Враховуючи все вищевикладене, те, що по кримінальному провадженню доведено вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ст.286 ч.1 КК України і внаслідок його дій потерпілому ОСОБА_4 завдано моральні та фізичні страждання, порушено нормальні життєві зв`язки та стосунки з оточуючими людьми, в сім`ї, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 гривень підлягає частковому задоволенню, а саме сумі 35 000 гривень.
Вирішуючи цивільний позов, суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника, що ним було сплачено потерпілому 17 000 гривень на відшкодування завданої ним шкоди, а тому пред`явлення цивільного позову до обвинуваченого є зловживання процесуальними правами останнього, оскільки він подав до суду заяву про закриття провадження у справі, в якій вказав, що будь яких претензій до обвинуваченого не має. Так, судом встановлено, що потерпілий поніс значні витрати на лікування, у зокрема на придбання ліків, проведення діагностики, придбання імпланту в сумі 56 978 грн., які були частково відшкодовані обвинуваченим, а тому він має право на повне відшкодування завданої йому шкоди як матеріальної, так і моральної.
Крім того, судом було вирішено клопотання представника обвинуваченого щодо закриття провадження у справі ухвалою від 08.02.2021 року, якою відмовлено у задоволенні даного клопотання, а тому посилання захисника на те, що провадження у справі підлягає закриттю є безпідставним.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Крім того, з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому міру покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину та на підставі ст. 76 КК України зобов`язати його: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ автомобіль марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні на території спеціального майданчику центру забезпечення ГУНП в Чернівецькій області для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів речових доказів у кримінальних провадженнях, повернути власнику чи іншій уповноваженій особі, скасувавши арешт, накладений ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 березня 2020 року.
Свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 автомобіль марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться в матеріалах справи повернути власнику чи іншій уповноваженій особі.
Речові докази: сейф пакет №7100467 в середині якого знаходиться чоловіча чорна шапка із надписом «AUDI», дві коробки із чохлами від передніх сидінь транспортного засобу та три паперові конверти зі змивами речовини бурого кольору, вилучених з салону транспортного засобу марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Глибоцького відділення поліції Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області - знищити.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 2 877 (дві тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 70 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , мешканця с. Опришени, Глибоцького району Чернівецької області 39 978 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 35 000 (тридцять п`ять тисяч) моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.

Суддя: