Справа № 755/1240/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/131/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого: ТОВ «Світтранс», водієм, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_7 , 13 листопада 2019 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT-MIDLUM», д.н.з. НОМЕР_2 , зупинився на прилеглій території ТЦ «BILLA», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Сиваська, 1-А, з метою здійснення розвантаження продуктів харчування. Після здійснення розвантаження, ОСОБА_7 розпочав рух заднім ходом від торгівельного центру «BILLA», у напрямку виїзду на проїзну частину вул. Сиваська, у м. Києві. У цей час, позаду вказаного автомобіля «RENAULT-MIDLUM», д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Сиваська в безпосередній близькості від будинку 1-А рухалась пішохід ОСОБА_11 .
У порушення вимог п.п. 1.5, 1.7, 2.3 підпунктів «б», «д», 10.9 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що перебуває на прилеглій території торгівельного центру, на якій висока інтенсивність руху пішоходів, у тому числі й людей похилого віку, усвідомлюючи, що дана дорожня обстановка вимагає від водіїв особливої уваги, тому що в будь-який момент може змінитися і пішоходи можуть вийти на його смугу руху, достовірно знаючи, що оглядовість з робочого місця водія обмежується конструктивними особливостями кабіни транспортного засобу та габаритами автомобіля і перешкоджає можливості бачити об`єктивну дорожню обстановку, проігнорував вимогу звернутися за допомогою до інших осіб, позбавивши себе можливості стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, розпочав рух заднім ходом у напрямку виїзду з прилеглої території ТЦ «BILLA» на проїзну частину вул. Сиваська м. Києва та створюючи небезпеку для руху, загрозу життю та здоров`ю громадян, задньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 (яка рухалась позаду транспортного засобу) спричинивши їй тілесні ушкодження, внаслідок чого вона була госпіталізована до КМКЛШМД, де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07 годині 12 хвилин померла.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №021-2553-2019 від 16.12.2019 року, при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені: садно лобової ділянки, крововилив в м`яких тканинах тазової ділянки по лівій зовнішній поверхні, крововилив під очеревиною малого тазу, перелом лобкової та сідничної кісток ліворуч; сліди проведеного лікування (ампутацій нижніх кінцівок на рівнях верхньої третини правої гомілки та середньої третини лівої гомілки, торакопункції, лапаротомії, внутрішньосудинного введення лікарських засобів. Згідно даним медичної документації при госпіталізації в лікарняний заклад у ОСОБА_11 було діагностовано травму обох нижніх кінцівок у вигляді «осколкових переломів нижньої третини діафізів велико- і малогомілкової кісток справа зі зміщенням відламків, осколкові переломи верхньої третини діафізів велико- і малогомілкової кісток справа, переломи діафізів середньої третини малогомілкової кістки, рвано-скальповані рани правої гомілки». Ушкодження в області голови, тазової ділянки та нижніх кінцівок ОСОБА_11 є наслідками їх контакту з тупими предметами, могли утворитись 13.11.2019 р. при дії поверхонь автотранспортного засобу, що рухався, при обставинах вказаних у «Постанові», знаходяться в зв`язку з настанням її смерті, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження. В момент первинного контакту з автотранспортним засобом ОСОБА_11 знаходилась у близькому до вертикального положенні, була обернена до нього лівою бічною поверхнею свого тіла. До смерті ОСОБА_12 призвела травма нижніх кінцівок, проявами якої стали переломи кісток тазу та відкриті переломи кісток гомілок з розвитком жирової емболії судин великого та малого кола кровообігу сильного ступеня. У крові від трупа ОСОБА_11 етиловий спирт не знайдений.
Порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 підпунктів «б», «д», 10.9 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався. Вирішено питання стосовно речових доказів. Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково (а.п. 37-58). Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 200 000 гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування моральної шкоди. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково (а.п. 59-112). Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 6 333 гривень 22 копійок, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуо з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 200 000 гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині цивільних позовів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в розмірі 3 140 гривень 20 копійок за проведення експертиз №12-1/2886 від 10.01.2020 року, №12-1/59 від 14.01.2020 року на користь держави.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21.09.2020 в частині зменшення сум, які підлягають стягненню на користь потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , у рахунок відшкодування моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 30 000 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100 000 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційна скарга вноситься у частині, що стосується вирішення цивільного позову.
Так, судом було встановлено, що потерпілому/цивільним позивачем було завдано моральну (немайнову) шкоду. За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної/немайнової шкоди у потерпілих, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне задовольнити вимоги потерпілих/цивільних позивачів часткового та стягнути з ОСОБА_7 на їх користь по 200 000 грн. 00 коп., кожному.
Разом з тим, на думку захисника, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи при частковому задоволенні цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , котрий є недієздатним, та опікуном котрого виступає ОСОБА_9 , щодо стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди. Неповно з`ясував обставини, якими обґрунтувалися вимоги позивачів та заперечення ОСОБА_7 . Крім цього, захисник звертає увагу на те, що розмірі моральної шкоди, яким задоволено вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_13 потерпілих/цивільних позивачів частково та стягнуто з ОСОБА_7 на їх користь по 200 000 грн., кожному, у сумі 400 000 грн. не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу.
Апелянт звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.
В свою чергу, на противагу доводам апеляційної скарги представник цивільного позивача ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в яких просить відхилити апеляційну скаргу та залишити оскаржуваний вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року без змін.
В обґрунтування заперечень представник зазначає, що наведені доводи апеляційної скарги підлягають критичній оцінці та не спростовують висновків суду покладених в основу вироку.
Так, не заслуговує на увагу посилання апелянта на ту обставину, що нібито судом не враховано матеріального стану обвинуваченого та стягнуто необґрунтовано великий розмір суми коштів. Також, не можливо погодитись з доводами апелянта, що нібито судом не враховано позицію ЄСПЛ у справі «Перна проти Італії» від 09.02.2007 про те, що «в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатню справедливу ратифікацію за моральну шкоду, завдану особі». Крім того, не заслуговує на увагу посилання апелянта на те, що нібито при визначені розміру відшкодування слід керуватися принципами, які начебто не врахував суд, такими як: «умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суду грошей, поміркованості та розважливості, врівноваженого мислення та справедливості», тощо.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити,
пояснення потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення,
пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з частиною 5 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК) цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень частини 1, 3 статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілих, місцевий суд, виходячи із конкретних обставин провадження, в тому числі засад розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи ступінь завданих потерпілим моральних страждань, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди є завищений та підлягає зменшенню до 200 000 грн. кожному.
Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вимог статей 23, 1166, 1167 ЦК та статей 127-129 КПК і розмір моральної шкоди є справедливим, ураховуючи обставини кримінального провадження та характер завданої шкоди та негативні наслідки даного злочину, а саме смерть ОСОБА_11 .
Також, колегія суддів вважає, що пред`явлені у даному кримінальному провадженні цивільні позови до Акціонерного товариства «Страхової групи ТАС» вирішені судом першої інстанції за правилами, встановленими в Главі 9 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав такого рішення.
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_14 до апеляційного суду не надано.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4