Справа № 610/2725/2018
№ провадження 1-кп/646/263/2021
У Х В А Л А

19.04.2021 м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001402 від 30.11.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А НО В И В :
У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває вищевказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 189 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд обвинувального акту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 , посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, просив обвинувальний акт повернути прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Частиною 3 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно положення п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Нечіткість та неоднозначність обвинувачення порушує права обвинуваченого на захист вже з моменту надання йому копії обвинувального акта, оскільки захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним, зокрема, у постанові від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16, аналіз наведеної норми пункту 5 частини другої статті 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення. При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі; фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків Верховного Суду України вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.

Разом з цим, відсутність у змісті обвинувального акту фактично визначеної частини «формулювання обвинувачення» є процесуальною перешкодою для суду та певних учасників процесу щодо належного виконання процесуальних дій та обов`язків, а саме: роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення (ст.348 КПК України); визначення меж судового розгляду (ст. 337 КПК України); зміна обвинувачення в суді (ст. 338 КПК України); Погодження зміни обвинувачення (ст. 341 КПК України); неможливості чітко визначення у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним (п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України).

Порушення зазначених процесуальних норм є процесуально неприпустимим, оскільки вони впливають на реалізацію під час судового розгляду таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які гарантуються сторонам нормами глави 2 КПК України.

Суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт взагалі не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення стосовно всіх обвинувачених, які орган досудового розслідування та прокурор вважають встановленими.

Крім того, в обвинувальному акті в частині анкетних даних обвинуваченого зазначено, що обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість в підготовчому судовому засідання встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 місця реєстрації не має, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В цій частині суд зауважує, що недоліки обвинувального акту в анкетних даних обвинуваченого можуть бути усунені під час судового розгляду, тому не є самостійною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Вищенаведене свідчить про необхідність конкретизації формулювання обвинувачення у змісті обвинувального акту, тому суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001402 від 30.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України повернути прокурору Харківської обласної прокуратури.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через районний суд протягом 7 днів з дня оголошення.
Повний текст ухвали проголошено 20.04.2021.

Суддя ОСОБА_1