Категорія:продовження строку запобіжного заходу. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження 0000058 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 24.06.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.
В ході розгляду вказаного кримінального провадження прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 (шістдесят) днів.
Клопотання обґрунтовано тим, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 09 січня 2021 року, однак ризики передбачені ст.177 КПК України, не зменшились.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора, запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 25 лютого 2021 року включно. Також залишено попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого та обов`язки, які зазначено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року.
Крім того, ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або на заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Своє рішення суд мотивував тим що, прокурором доведено наявність, на даний час, ризиків, які не відпали, визначених ст.177 КПК України, також з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що дає обґрунтовані підстави вважати, що він не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, оскільки останній може переховуватись від суду, вчиняти тиск на свідків, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що в клопотанні не надано жодних доказів які б свідчили про існування ризиків, визначених ст.177 КПК України. Вказує на те, що обираючи винятковий запобіжний захід суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого. Також вважає, що визначений розмір застави є надто великим. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або змінити розмір застави на суму, що становить 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що відповідно становить 168 160 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали суду та основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримували апеляційну скаргу та просили змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 на більш м`який, прокурора, який заперечував доводи апеляційної скарги і просив залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обгрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а метою запобігання спробам ухилення від суду, вчинення тиску на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставами для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

З урахуванням наведеного, в також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

За таких обставин, суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової ухвали, відповідно до викладеного в апеляційний скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується доводів захисника про зменшення розміру застави, який визначений у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.
Вимогами п.3 ч.2 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Злочин, передбачений ч.1 ст.111 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії особи тяжких злочинів.
З ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року вбачається, що розмір застави щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначений в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в межах, визначених положеннями п.3 ч.2 ст.182 КПК України.
З урахуванням наведених положень кримінального процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом обґрунтовано та вмотивовано визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.
Доводи, які викладені в апеляційній скарзі сторони захисту та були наведені в ході розгляду провадження, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить захисник.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали і постановлення нової ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:

Судді: