УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження № 00003432 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Возсіятське, Єланецького району Миколаївської області, національність українець, громадянина України, неодружений, з середньою освітою, офіційно не працюючого, інваліда ІІІ групи, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

-якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 серпня 2021 року включно.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду змінити та змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 . Продовжено ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 25 серпня 2021 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник посилаючись рішення Європейського суду з прав людини, зауважує, що прокурор не надав доказів того, що ОСОБА_6 раніше ухилявся від слідства або ж порушував раніше обраний запобіжний захід чи не з`являвся за викликом до правоохоронних органів, а тому суд не міг встановити ризик переховування від суду без доказів існування такого ризики, лише тому, що так вважає прокурор. На думку захисника, для такого висновку потрібні обставини, які б про це свідчили, саме про такий ризик. Вказує, що прокурором не було спростовано доводи захисника про те, що Європейський суд з прав людини у свої рішеннях наголошує на тому, що відсутність у особи роботи та місця постійного проживання не є доказом того, що вона може бути схильна до вчинення нових злочинів або переховуватися від правосуддя.

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог ч.ч.3,4 ст.199 КПК України, оскільки, суд не виконав вимогу закону про відмову у застосуванні запобіжного заходу, враховуючи, що прокурор не вказав у своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу жодної обставини, яка б свідчила про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання під вартою, як того вимагає ч.4 ст.199 КПК України.

Стверджує, що суд не навів жодного обґрунтування, чому він відкидає доводи захисту про відсутність повідомлених прокурором нових обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою та відсутність доказів, які б свідчили про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Зауважує, що наявність тяжкого психіатричного захворювання у ОСОБА_6 також не спонукало суд відмовити прокурору у продовженні запобіжного заходу. При цьому, сторона захисту звертає увагу, що прокурор не спростував доводи захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає триманню його під вартою, адже в нього часто відбуваються епілептичні напади, під час яких у мовах СІЗО ніхто медичну допомогу не надає.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0003432 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.03.2021р. відносно кожного з обвинувачених обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 березня 2020 року включно, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року продовжено строк тримання під вартою до 25 серпня 2021 року.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд прийшов до висновку, що підстави для зміни обраного відносно кожного з обвинувачених запобіжного заходу є відсутніми, а належну процесуальну поведінку кожного з них можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0003432 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії раніше обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що ризики, які були враховані під час обрання цього запобіжного заходу, а саме - того, що обвинувачені можуть ухилятись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинити інше правопорушення - наразі не усунуті та не зменшились.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 . Продовжено ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 25 серпня 2021 року.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому, апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не переглядає.

Так, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, обвинувачений не має стабільного та легального джерела доходу, раніше судимий. Крім того, судом не допитано жодного свідка та потерпілих.

Наведені обставини дають можливість припустити, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити нові кримінальні правопорушення, і свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.

Посилання захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має психічне захворювання, яке супроводжується епілептичними нападами, а тому не може отримати медичну допомогу в умовах слідчого ізолятора, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки захисник не надала будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене та відомості щодо особи обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого йому обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт, про що просить захисник.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: