Справа № 461/828/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/312/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 січня 2020 року, у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, в розмірі 238,08 грн. задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПП «Мережа-Сервіс Львів» 238,08 грн. матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину.
Вирішено питання з речовими доказами.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 03.01.2020 року, приблизно о 19:32 год., перебуваючи у приміщенні супермаркету «Сільпо», що знаходиться в торговому центрі «Forum Lviv» по вул. Під Дубом, 7-б у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно намагався викрасти консерви торгової марки «Hame» «Шинка ніжна з/б», вагою 340 грам, артикул 764633, в кількості 2 шт., вартістю 218,01 грн. кожна, а також консерви торгової марки «Hame» «Шинка з м`яса індички з/б», вагою 340 грам, артикул 764632, в кількості 2 шт., вартістю 218,01 грн. кожна, на загальну суму 872,04 грн., однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, такий не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий працівником охорони супермаркету.
Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України.
Окрім того, 18.01.2020 року, приблизно о 09:49 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у торговому залі магазину «Близенько» ПП «Мережа Сервіс Львів», що знаходиться у м.Львові на вул. Князя Романа, 9, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з прилавку вказаного магазину одну банку ікри «Шаланда лососева зерниста», вагою 95 грам, вартістю 163,33 грн. та одну банку ікри горбуші «Совьєт зерниста червона», вагою 95 грам, вартість 74,75 грн., чим спричинив ПП «Мережа Сервіс Львів» матеріальну шкоду на загальну суму 238,08 грн.
Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Не погоджуючись з даним вироком захисник - адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок несправедливим в частині призначеного покарання та просить вирок Галицького районного суду м. Львова змінити в частині призначеного покарання, застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт або інше більш м`яке покарання з числа передбачених ст. 51 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання поверхнево дослідив та не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та обставини, які характеризують особу винного. Вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення основоположних кримінально-правових принципі, внаслідок чого вирок суду першої інстанції, на думку апелянта, не можна вважати таким, що відповідає вимогам законності та справедливості.

Вказує, що обвинувачений визнав свою вину у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю, щиро розкаявся, активно спряв розкриттю злочину. Крім того, звертає увагу на відсутність тяжких наслідків кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, оскільки загальна вартість продуктів харчування, які були об`єктом вказаного кримінального правопорушення є незначною, і становить 238 грн 08 коп, а відтак, на думку апелянта, навіть мінімальне покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі в даному випадку є надто суворим і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого й особі винного.

Окрім того зазначає, що обставинами, які пом`якшують покарання в даному випадку є вчинення злочину вперше, молодий вік особи, яка вчинила злочин, позитивна характеристика з місця проживання.

Тому, на думку апелянта, є всі підстави для застосування судом ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж передбачено в санкції ч.2 ст. 185 КК України, адже в межах даного кримінального провадження є більше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та обставини, які позитивно характеризують ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апелянта про доцільність застосування до нього при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно роз`яснень наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині; вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог ч. 1 ст.69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Покликання сторони захисту на неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин та особи обвинуваченого, як на підставу зміни вироку колегія суддів до уваги не бере.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має середню спеціальну освіту, не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, а тому суд дійшов висновку, що достатнім покаранням обвинуваченому буде покарання у виді штрафу та обмеження волі в межах санкції ч.1 та ч.2 ст.185 КК України відповідно. Крім цього, суд врахував відсутність обтяжуючих обставин та наявність пом`якшуючої обставин, а саме щире каяття, а також те, що ОСОБА_7 визнав вину у вчиненому.

Призначивши ОСОБА_7 покарання у виді штрафу та обмеження волі в межах санкції ч.1 та ч.2 ст.185 КК України зі звільненням його від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком один рік, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

При цьому, на переконання колегії суддів, слід враховувати, що саме по собі визнання своєї вини не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання стало результатом тривалого роздуму і впертої внутрішньої боротьби, свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. Стан щирого каяття характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність.
Крім цього, норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст. 185 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 не вбачає.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 69 КК України і в обґрунтування цього наведено дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

На переконання колегії суддів, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність тяжких наслідків кримінального правопорушення, незначний розмір шкоди, вчинення злочину вперше, молодий вік обвинуваченого, позитивна характеристика з місця проживання, це обставини, які враховуються при призначенні покарання, однак такі не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й можливість виправлення обвинуваченого шляхом відбування менш суворого покарання, а отже не можуть бути безумовними підставами для застосування ст.ст.69 КК України.

Обставин, які б дійсно беззастережно вказували на істотне зниження ступеня суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 злочину, як того вимагає норма закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_6 не містить, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України немає.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати це покарання таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни вироку суду першої інстанції, у справі не встановлено, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 січня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: