н/п 1-кс/953/2774/21
"01" квітня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
Так, 21.01.2021 та 27.01.2021 було здійснено виїзд експертів Харківський НДЕКЦ МВС з метою огляду та дослідження речових доказів для проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи транспортного засобу, необхідних для встановлення фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Також 09.02.2021 було проведено слідчий експеримент, на якому були встановлені обставини, необхідні для здійснення кримінального провадження.
Як вказує представник власника майна, на даний час органом досудового розслідування виконані всі необхідні дії для встановлення об`єктивних обставин по справі та надходження транспортного засобу на території спеціального майданчику для зберігання транспортних засобів станом не має обґрунтованої потреби. Крім цього, подальше застосування обмежень може призвести до негативних наслідків, які суттєво позначяться на інтересах родини ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що він має хвору на онкологію дружину, якій потрібна допомога при пересуванні по місту на лікування особливо під час поширення короновірусної інфекції.
Зазначила, що власник майна має спеціально обладнане місце для зберігання транспортного засобу за місцем свого мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_1 .
Більш цього, зазначила, що власник майна ОСОБА_3 при необхідності зобов`язується невідкладно надати транспортний засіб для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.
У судове засідання власник майна ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені судом своєчасно та належним чином (а.с. 8). 01.04.2021 через канцелярію суду подали заяву про розгляд клопотання без їх участі, клопотання підтримали в повному обсязі, просили про його задоволення (а.с. 10).
Слідчий СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився. 01.04.2021 через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення вищевказаного клопотання. Розгляд клопотання просить проводити без його участі у зв`язку з великою завантаженістю. До заяви додано: витяг з ЄРДР (а.с. 11-12).
Неявка слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду клопотання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2019 року задоволено клопотання
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).
Звертаючись до слідчого судді з вищевказаним клопотанням представник власника майна зазначає, що на теперішній час органом досудового слідства проведені всі належні експертні дослідження по кримінальному провадженню із використанням вищевказаного автомобіля.
Отже, з наданих матеріалів вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, що не виключає в подальшому проведення слідчих дій з вказаним транспортним засобом.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного вище транспортного засобу. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Однак, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає можливим змінити місце зберігання транспортного засобу Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_1 та передати на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 174, 309, 372, ст. 376 ч. 2 КПК України, слідчий суддя, -
Змінити місце зберігання транспортного засобу Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_3 , передавши їх на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу, - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1