Справа № 366/113/18
Провадження № 1-кп/366/7/21
В И Р О К
Іменем України
17 травня 2021 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків кримінальне провадження № 0000071 від 05.12.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середній Єгорлик, Целійського району, Ростовської області, РФ, громадянина України, українця, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, не працюючого, з середньою освівтою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Середній Єгорлик, Целійського району, Ростовської області, РФ, громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, з базовою середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 20.12.2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 267-1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився умовно-достроково 24.06.2015 року з невідбутим терміном покарання 1 рік 21 день, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 267-1 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Косоншакри, Республіка Узбекистан, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Рагівка, Поліського району, Київської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачуються у тому, що 04.12.2017 року, приблизно о 12 й годині, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, оминаючи контрольно-перепускні пункти поліції, встановлені по периметру зони безумовного (обов`язкового) відселення, на автомобілі марки ЗАЗ-968 м, д. н. з. НОМЕР_1 , із саморобним причепом без номерних знаків, під керуванням ОСОБА_8 , незаконно проникли на територію зони безумовного (обов`язкового) відселення, та приблизно о 12 год. 30 хв., прибули у відселене селище Поліське, яке відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року, належить до зони безумовного (обов`язкового) відселення, де у період часу з 12 години до 13 години 30 хвилин, на території відселених господарств зібрали 274 кг металевих виробів промислового призначення, та намагались перемістити до с. Рагівка, без передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю, з метою збуту. Однак, під час переміщення об`єктів промислової продукції металевих виробів промислового призначення, за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення, їх було виявлено та зупинено поліцейськими, які здійснювали контроль у межах своєї компетенції, визначеної законом, за дотриманням вимог режиму радіаційної безпеки у спеціально визначеній зоні радіоактивного забруднення.

Автомобіль марки ЗАЗ-968 м, д. н. з. НОМЕР_1 , із саморобним причепом без номерних знаків та 274 кг металевих виробів промислового призначення, було вилучено до ВП зони Чорнобильської АЕС ГУ НП в Київській області.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводився лише стосовно осіб, яким висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.
Так, на думку обвинувачення, вина ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України, а ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 267-1 КК України, - доведена повністю, а саме: витягом з ЄРДР від 05.12.2017 року; протоколом огляду місця події від 04.12.2017 року та додатками до нього; протоколом зважування від 04.12.2017 року; постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 05.12.2017 року; квитанцією про отримання на зберігання речових доказів від 05.12.2017 року; актом радіаційно-дозиметричного контролю від 09.12.2017 року; протоколами слідчого експерименту від 10.01.2018 року за участі всіх обвинувачених з додатками; протоколами огляду місця події від 10.06.2019 року з додатками (додатково на виконання ухвали слідчого судді від 16.04.2019 року); протоколами огляду місця події від 15.12.2019 року за участю всіх обвинувачених та захисника з додатками (додатково на виконання ухвали слідчого судді від 26.11.2019 року).
Дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України (як вчинення закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю промислової продукції з метою збуту).
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 267-1 КК України (як вчинення закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю промислової продукції з метою збуту, повторно).
Провівши судове слідство та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні, яке мало місце 03.07.2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у пред`явленому обвинувачені не визнав. По суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що 04.12.2017 року, він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на автомобілі марки ЗАЗ з причепом, поїхали за металобрухтом, який він знайшов на полі за с. Радинка, ще під час збору врожаю кукурудзи. Це були вироби побутового призначення (каструлі, баняки, кроляча клітка, виварки та інше). Автомобіль ЗАЗ, на якому вони поїхали за металом, їм надав ОСОБА_8 . За кермом був ОСОБА_9 . Їхали асфальтованою дорогою. Від с. Радинка, проїхали 500 метрів до перехрестя, де стоїть стовпчик «0» (нульового кварталу) і повернули праворуч. Проїхали ще метрів 400, і з правого боку, на полі зупинились. Завантажили металобрухт на причіп, та почали розвертатись, щоб їхати додому. Оскільки було багато снігу, автомобіль застряг, та почав буксувати. Через деякий час, у них скінчилось пальне. Потім ОСОБА_9 зателефонував брату ОСОБА_8 та попросив принести бензин. Через 40 хвилин, прийшов ОСОБА_8 , приніс 2 літри бензину, заправив автомобіль, сів за кермо, та вони в чотирьох поїхали в бік дому. На повороті (перехресті), їм напереріз виїхали працівники прикордонної служби, і попросили надати документи, оскільки вони перебувають у контрольованому прикордонному районі, а пізніше звинуватили їх у вивезені металобрухту із зони відчуження, а саме з селища Поліське. Потім приїхав інший прикордонний патруль, ще згодом наряд з КПП, а вже пізно ввечері приїхав слідчий ОСОБА_12 , який оформлював документи, а потім сказав підписати. Будь-яких забороняючих чи попереджувальних знаків там не було, і немає жодного. Були лише знаки, що це прикордонна зона, такі знаки стоять у кожному селі. Через деякий час, працівники поліції возили його в селище Поліське, яке за 4 кілометри від с. Радинка, начебто як свідка, на якісь дії. Під час цих дій, він стояв та показував на розвалені хати, і його фотографували на фоні руїн. Ще раз, працівники поліції возили його на поле, де він та інші збирали метал.

У судовому засіданні, яке мало місце 03.07.2020 року, обвинувачений ОСОБА_8 , свою вину у пред`явленому обвинувачені не визнав. По суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що 04.12.2017 року, до нього прийшли ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та сказали, що треба забрать метал (каструлі, чавуни, кутки), та для цього їм потрібна машина. Він відповів, що машина, не проблема. Він пішов до свого знайомого, ОСОБА_13 та попросив машину, начебто перевезти дрова. Той погодився та надав автомобіль марки ЗАЗ з причепом. На цьому автомобілі він приїхав до себе додому, де за кермо пересів ОСОБА_9 . Він залишився вдома, а хлопці поїхали. Десь через годину йому зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що у них закінчився бензин, та попросив принести. Він взяв 2 літри пального, та пішов полем до того місця, на яке вказав у телефонній розмові ОСОБА_9 . Йшов він приблизно 40 хвилин, так як на полі було багато снігу. Коли прийшов на місце, то побачив, що машина багато часу газувала та буксувала, стояла в бік дому із завантаженим причепом. Хлопці стояли за 300-400 метрів від того місця, де їх усіх потім зупинили прикордонники. Потім він залив пальне, а щоб не повертатись додому знову пішки, сів за кермо, та в чотирьох поїхали в бік дому. Потім їм перегородила дорогу машина з прикордонним нарядом, які були озброєні. Потім приїхали ще прикордонники та працівники поліції. Ближче до вечора, на місці їх зупинки, працівників правоохоронних органів, було приблизно 8 чоловік. Вже пізно ввечері, з міста Чорнобиль, приїхав слідчий ОСОБА_12 . Поки вони чекали на слідчого, розводили багаття, бо було дуже холодно. Потім слідчий ОСОБА_12 сказав швидко підписати якісь документи, після чого вони зможуть бути вільними, і їм за це нічого не буде. Жодних попереджувальних чи забороняючих знаків на тому місці і поблизу не було. На виїзді із с. Рагівка, стоїть знак «Прикордонна смуга». Документи, які надав слідчий ОСОБА_12 йому та іншим на підпис, були про проникнення в зону відчуження за ст. 46-1 КУпАП, і що вони їхали із селища Поліське. Через деякий час, до нього додому приїздив слідчий ОСОБА_12 , та просив підписати документи, мабуть обвинувальний акт за ст. 267-1 КК України. Він запитав у слідчого, навіщо він це робить, оскільки обіцяв лише про притягнення до відповідальності за ст. 46-1 КУпАП. Також слідчий ОСОБА_12 , возив його кудись, для проведення слідчих дій, під час яких фотографував його. Окрім нього та слідчого, під час слідчих дій нікого не було. Після слідчих дій, вони поїхали до лісхозу, що біля с. Радинка, де слідчий надав роздруковані, порожні бланки, та сказав підписати.

У судовому засіданні, яке мало місце 03.07.2020 року, обвинувачений ОСОБА_9 , свою вину у пред`явленому обвинувачені не визнав. По суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що 04.12.2017 року, до нього прийшов ОСОБА_14 та попросив про допомогу, на що він погодився. Однак, їм потрібна була машина, але їм ніхто машину не давав, у зв`язку з цим, вони звернулись про допомогу у пошуках машини до ОСОБА_15 . Потім ОСОБА_16 приїхав на автомобілі ЗАЗ з причепом, він сів за кермо. Під час руху ОСОБА_14 показував куди їхати. Приїхали на місце та застрягли. Почали буксувати. Потім скінчився бензин. Він зателефонував ОСОБА_17 , та попросив принести пальне. Потім прийшов ОСОБА_18 , залив бензин, сів за кермо, та всі разом поїхали. На перехресті доріг, їх зупинив прикордонний наряд, та сказав їм, що вони їдуть з ОСОБА_19 . Згодом прибув прикордонний наряд з Млачівки. Вже коли було дуже пізно, приїхав слідчий ОСОБА_12 , сказав щось підписати, і після цього вони можуть бути вільні. Потім на автомобілі ЗАЗ приїхали додому, після чого ОСОБА_16 на автомобілі ЗАЗ з причепом завантаженим металом, у супроводі працівників поліції поїхав до селища Поліське, у розташування роти, бо машина була заарештована. Через 2 місяці, приблизно о 22 годині, до нього приїхав слідчий ОСОБА_12 , сказав підписати папери, після чого він відбудеться лише штрафом. Враховуючи, що того вечора він був на підпитку, він підписав папери не читаючи. Ще через деякий час, коли вже була тепла погода, до нього знову приїздив слідчий ОСОБА_12 , забрав його, та повіз у відселене село Чубар, де його фотографували. Це відбувалось, якраз навпроти того місця де він та інші, 04.12.2017 року збирали металолом.

У судовому засіданні, яке мало місце 03.07.2020 року, обвинувачений ОСОБА_10 , свою вину у пред`явленому обвинувачені не визнав. По суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що 04.12.2017 року їздив з хлопцями за металом. ОСОБА_14 повідомив, що серед металу є баняки, чавуни. На той час у нього було домашнє господарство свині, і йому не було в чому варити їм їсти, а тому він погодився на пропозицію ОСОБА_20 поїхати та привезти метал.

У судовому засіданні, яке мало місце 06.05.2021 року, свідок ОСОБА_21 , показав суду, що він проживає у м. Бровари, працює майстром лісу у ДСП «Північна Пуща». 04.12.2017 року, до нього на роботу в с. Рагівка, приїхали працівники поліції, та повезли у селище Поліське, де стояв автомобіль Запорожець чи Москвич, з металобрухтом, промислового та побутового призначення. На скільки він пам`ятає, він був запрошений як свідок, того, що метал був вивезений незаконно із зони відчуження. Враховуючи, що події мали місце ще в 2017 році, він точно не пам`ятає, але здається метал був і в причепі і в салоні автомобіля. Більше він нічого не пам`ятає. В інших слідчих діях він участі не брав.

Крім показань допитаних учасників провадження, у судовому засіданні безпосередньо досліджені і письмові докази, долучені за клопотанням прокурором:
-Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000071 від 05.12.2017 року, відповідно до якого 04.12.2017 року, приблизно о 14 год. 00 хв., працівниками прикордонної служби та поліції під час патрулювання території зони безумовного (обов`язкового) відселення, на автодорозі Поліське-Рагівка, було виявлено автомобіль ЗАЗ, д. н. з. НОМЕР_2 із саморобним причепом завантаженим металевими виробами побутового призначення, загальною вагою 274 кг., які ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , намагалися перемістити за межі вказаної зони без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю у с. Рагівка, для збуту;

-Протокол огляду місця події від 04.12.2017 року з додатками, відповідно до якого 04.12.2017 року в селищі Поліське, в період часу з 16:25 до 17:00, слідчий ОСОБА_22 , в присутності понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , за участі ОСОБА_8 , провів огляд ділянки асфальтованої дороги Поліське-Рагівка, де на відстані 200 метрів від перехрестя Поліське-Рагівка-Жовтневе-Зірка, у напрямку с. Рагівка, на узбіччі стоїть автомобіль марки ЗАЗ, д. н. з. НОМЕР_2 , синього кольору, із саморобний причепом, без номерних знаків, завантажений об`єктами промислової продукції у вигляді бувших у використанні металевих виробів побутового призначення (кастрюлі, кути, драбина, металева сітка);

-Протокол зважування від 04.12.2017 року, відповідно до якого, вага металевих виробів побутового призначення, становить 274 кг.;

-Свідоцтво про реєстрацію ТЗ автомобіль марки ЗАЗ-968м, 1989 року випуску, належить ОСОБА_25 ;

-Постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 05.12.2017 року;

-Квитанцію про отримання на зберігання речових доказів стороною обвинувачення від 05.12.2017 року;

-Акт радіаційно-дозиметричного контролю від 09.12.2017 року, відповідно до якого проведено радіаційне обстеження металевих виробів загальною вагою 274 кг., які знаходились на території відділу поліції зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 10.01.2018 року, за участі підозрюваного ОСОБА_26 , відповідно до якого в селищі Поліське, в період часу з 16:00 до 16:25, слідчий ОСОБА_22 , за участі підозрюваного ОСОБА_7 , понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, провів слідчий експеримент з метою підтвердження показань підозрюваних. Так, слідчим експериментом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , вказуючи на відселені господарства у відселеному селищі Поліське по вул. Піонерська, стверджує, що саме тут вони разом із підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , збирав металеві вироби, які потім переміщували у с. Рагівка, для збуту;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 10.01.2018 року, за участі підозрюваного ОСОБА_10 , відповідно до якого в селищі Поліське, в період часу з 14:00 до 14:30, слідчий ОСОБА_22 , за участі підозрюваного ОСОБА_10 , понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, провів слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей: підозрюваний ОСОБА_10 , під час допиту вказав, що 04.12.2017 року разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , збирав металеві вироби у відселеному селищі Поліське, а під час його переміщення був виявлений поліцейськими. Слідчим експериментом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту вказує на те, що 04.12.2017 року, разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , на автомобілі марки ЗАЗ з причепом, в об`їзд КПП поліції, прибули на територію відселеного селища Поліське зони безумовного (обов`язкового відселення), де на вул. Піонерській, поруч із відселеними будинками, зібрали вироби з металу побутового призначення, які завантажили до причепу, та почали переміщувати до с. Рагівка для збуту. Рухались через північну околицю відселеного селища Поліське в об`їзд КПП Поліське по автодорозі Поліське-Рагівка, де на перехресті, їх було затримано правоохоронцями. Під час проведення слідчого експерименту встановлено походження металевих виробів, маршрут руху підозрюваних;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 10.01.2018 року, за участі підозрюваного ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, провів слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, а саме місця вчинення кримінального правопорушення. Слідчим експериментом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_9 вказує на відселені господарства по вул. Піонерська у селищі Поліське та стверджує, що по цій вулиці, вони разом із підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , збирали метал, який потім переміщували у с. Рагівка, для збуту;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 10.01.2018 року, за участі підозрюваного ОСОБА_8 , понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, провів слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які підозрюваний ОСОБА_8 вказав під час його допиту. Слідчим експериментом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 , в об`їзд КПП Поліське по автодорозі Рагівка-Поліське, керуючи автомобілем ЗАЗ із саморобним причепом, разом із підозрюваними ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , проникли на територію відселеного селища Поліське, зони безумовного (обов`язкового відселення) з метою збору металу для його переміщення за межі зони радіоактивного забруднення, для збуту. ОСОБА_8 вказує, що 04.12.2017 року на вул. Піонерська, поруч із відселеними господарствами, вони зібрали метал, який завантажили на причеп автомобіля. Після цього ОСОБА_8 сів за кермо, а інші на пасажирські сидіння. Виїхавши з Поліського, почали рухатись до с. Рагівка на пункт прийому металобрухту. Не доїхавши до пункту прийому металобрухту, їх зупинили прикордонники та поліцейські. Під час проведення слідчої дії, ОСОБА_8 , підтвердив свої показання. Показання підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , не мають розбіжностей між собою;

-Ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області, ОСОБА_28 , від 16.04.2019 року, відповідно до якої захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_11 заявив клопотання про проведення додаткового огляду місця події з метою встановлення точного місця збору металобрухту. Прокурор у судовому засіданні, клопотання захисту підтримав. За результатами судового розгляду клопотання, суд постановив доручити органу досудового розслідування проведення додаткового огляду місця події за участі обвинувачених, з метою встановлення точного місця збору металобрухту, з проведенням вимірювання, фотографування, складанням відповідних планів і схем (з кожним обвинуваченим окремо). Встановити строк проведення додаткового огляду місця події до 15.05.2019 року;
-Ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області, ОСОБА_28 , від 20.05.2019 року, відповідно до якої, слідчим суддею продовжено, встановлений органу досудового розслідування строк на проведення додаткових оглядів місця події;

-Протокол огляду місця події від 10.06.2019 року без додатків, відповідно до якого слідчий ОСОБА_22 , в присутності понятих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , за участі підозрюваного ОСОБА_9 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, у відселеному с. Чубар, провів огляд на засіяному злаковими культурами полі, яке розташоване на відстані 100 м від автодороги Рагівка-Поліське (в точці 2000 м від с. Рагівка у напрямку до смт. Поліське). Обвинувачений вказує, що 04.12.2017 року, разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_10 прибули на дане місце на автомобілі марки ЗАЗ, синього кольору, завантажили у причеп метал, після завантаження металу у автомобілі закінчився бензин. ОСОБА_8 приніс бензин, сів за кермо і вони поїхали у напрямку с. Рагівка, але на перехресті (Чубриному), їх зупинила розвідка прикордонників;

-Протокол огляду місця події від 10.06.2019 року без додатків, відповідно до якого слідчий ОСОБА_22 , в присутності понятих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , за участі підозрюваного ОСОБА_8 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, у відселеному с. Чубар, провів огляд на автодорозі Рагівка-Поліське від перехрестя Поліське-Рагівка-Жовтневе-Рудня (Чубарське перехрестя) на відстані 300 м у напрямку селища Поліське. Обвинувачений ОСОБА_8 на вказаному місці вказує, що не знає де обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 збирали 04.12.2017 року метал, він лише приніс на дане місце бензин, сів за кермо і поїхав з ними у с. Рагівка, але на перехресті вище вказаному, зупинили прикордонники. Огляд проводився у точці координат ПШ 51.12.8; СД 29.22.7;

-Протокол огляду місця події від 10.06.2019 року без додатків, відповідно до якого слідчий ОСОБА_22 , в присутності понятих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , за участі підозрюваного ОСОБА_10 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, провів огляд на відкритому полі, яке розташоване між с. Рагівка та відселеним селищем Поліське зони безумовного (обов`язкового) відселення, в точці координат ПШ 51.12.10; СД 29.22.8. на вказаному полі, на місці на яке вказує обвинувачений ОСОБА_10 , росте зернова культура;

-Протокол огляду місця події від 10.06.2019 року з додатками, відповідно до якого слідчий ОСОБА_22 , в присутності понятих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , за участі підозрюваного ОСОБА_7 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери МЕЙЗУ, провів огляд на засіяному злаковими культурами полі між с. Рагівка та відселеним селищем Поліське на відстані 100 м від автодороги Рагівка-Поліське. На відстані 400 м від даного місця, розташоване перехрестя у (з) відселеному с. Чубар. Обвинувачений ОСОБА_7 вказує, у полі восени 2017 року збирав кукурудзу і знайшов метал. У грудні кукурудзи вже не було. 04.12.2017 року, разом з ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , на автомобілі ЗАЗ, синього кольору, приїхали на місце, завантажили метал, закінчився бензин. Брат ОСОБА_18 приніс бензин, сів за кермо, та поїхали у бік с. Рагівка, по домівках, але на Чубарському перехресті, зупинили прикордонники;

-Ухвалу слідчого судді Іванківського районного суду Київської області, ОСОБА_28 , від 26.11.2019 року, відповідно до якої, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив, що додаткові огляди місця події від 10.06.2019 року проведені не належним чином і по суті ухвала суду до цього часу не виконана, у зв`язку з чим заявив клопотання перед судом про повторне проведення додаткових оглядів місця події за участі обвинувачених. Захисник адвокат ОСОБА_11 , підтримав прокурора. За результатами судового засідання, слідчий суддя постановив, доручити органу досудового розслідування проведення додаткового огляду місця події за участі обвинувачених в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України, з метою встановлення точного місця збору металобрухту, з проведенням вимірювання, фотографування, складанням відповідних планів і схем (з кожним обвинуваченим окремо), за обов`язкової участі захисника адвоката ОСОБА_11 . Встановити строк проведення додаткового огляду місця події до 15.12.2019 року;

-Лист від 16.12.2019 року, за підписом заступника начальника СВ Відділу поліції зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області, ОСОБА_31 , відповідно до якого, - «на виконання ухвали Іванківського районного суду Київської області від 26.11.2019 року, направляються протоколи додаткових оглядів місця події за участю обвинувачених у кримінальному провадженні № 0000071 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 . Також повідомляє, що обвинувачений ОСОБА_9 , для участі в огляді місця події, не прибув. Вимірювання географічних координат при огляді місця події не проводилось у зв`язку з неможливістю самостійного залучення спеціаліста та відсутності у розпорядженні ВП зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області, відповідного обладнання;
-Протокол огляду місця події від 15.12.2019 року, відповідно до якого слідчий ОСОБА_32 , в присутності понятих ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_11 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери ОЛІМПУС, в період часу з 13:00 до 13:20 хв., провів огляд. Оглядом встановлено: предметом огляду є ділянка місцевості з відрізком дороги сполученням с. Рагівка - с. Жовтневе, зони безумовного (обов`язкового) відселення, перехрестя дороги напрямком с. Рагівка - с. Жовтневе - смт. Поліське - с. Шевченкове. На перехресті встановлено квартальний стовпчик з поміткою «0». ОСОБА_7 вказав на місце зупинки транспортного засобу прикордонниками в 25 метрах від центру перехрестя в напрямку с. Рагівка. Також ОСОБА_7 , сказав, що знайшов брухт металу в полі при цьому пройшов по дорозі з твердим покриттям в бік відселеного селища Поліське 300 метрів, після чого спустився на праве узбіччя по ходу руху та пройшов 40 метрів чагарниками перпендикулярно дорозі в бік поля, де вказав на місцезнаходження брухту металу на перекопаному полі. При огляді встановлено пряму видимість дороги Поліське-Шевченкове

-А також, протоколи огляду місця події від 15.12.2019 року, за участі слідчого ОСОБА_32 , в присутності понятих ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , за участі обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_11 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової фотокамери ОЛІМПУС.

Так, не зважаючи на пасивну поведінку прокурорів, які приймали участь у судовому засіданні, судом були вжиті заходи, що повного, об`єктивного, та неупердженого з`ясування обставин справи, а саме судом неодноразово направлялись судові повістки на адресу свідків (понятих) ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_23 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 .

Крім того, суд нагадував прокурору про необхідність забезпечення явки свідків обвинувачення у судове засідання, однак прокурор (ри) проігнорували занепокоєність суду.

Крім того, суд, в умовах карантину, пішов на зустріч як черговому прокурору ОСОБА_5 так і свідку ОСОБА_27 , та призначив судове засідання в режимі відео-конференції зі Шполянським районним судом Черкаської області, з метою допиту свідка ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 . Однак, свідок ОСОБА_27 проігнорував судову повістку, яка повернулась не врученою, за закінченням терміну зберігання, а прокурор у свою чергу не вжив жодних заходів, щодо явки свідка у судове засідання, хоча клопотання про допит свідка у режимі відео-конференції, надійшло саме від прокурора.

Виходячи з досліджених доказів, які на думку кінцевого прокурора ОСОБА_6 є належними та допустимими, узгоджуються між собою, останній вважав вину обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 267-1 КК України, а ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 267-1 КК України - доведеною та просив суд визнати їх винним і призначити покарання:

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 267-1 КК України у виді 3 років обмеження волі;

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 267-1 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 156 ч. 3 ст. 267-1 КК України у виді 3 років обмеження волі;

Відносно ОСОБА_10 , провадження за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 267-1 КК України, закрити, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , проголошуючи останнє слово, просили виправдати їх, незважаючи на те, що раніше вони допускали помилки, за що відповідно і несли кримінальне покарання, але в цьому конкретному випадку, вони нічого протизаконного не вчинили, метал зібрали на території, яка не належить до зони безумовного (обов`язкового відселення).

Інших доказів стороною обвинувачення надано не було.
Окрім цього, прокурором надано документи, що стосуються характеризуючи даних щодо обвинувачених, зокрема копію паспортів громадянина України, вимога щодо наявних судимостей, довідки з ЦРЛ, згідно яких обвинувачені на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебувють.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази суд вважає, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду, з огляду на наступне.
За змістом ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України, визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Так, під час судового провадження стороною обвинувачення не було забезпечено явку у судове засідання свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_23 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_41 , ОСОБА_27 .
У судові засідання свідки не з`являлась, клопотань про здійснення приводу свідків прокурор (ри) не заявляв (ли).

Крім того, після неодноразової неявки свідків та незабезпечення стороною обвинувачення їх участі у судовому засіданні, прокурор не заперечував щоб не допитувати свідків, які не з`явились.

Отже, судом вжито всіх необхідних заходів для повідомлення свідків та забезпечення явки їх до суду, однак через їх неявку, суд був позбавлений можливості провести їх допит.

Такої ж позиції дотримується і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові Іменем України від 11.08.2020 року у справ № 288/113/15-к провадження № 51-1176 км 20.
Згідно з положеннями ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування у кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або у разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на прокурора та слідчого законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Статтею 91 КПК України, визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора.

Разом з тим, саме прокурор зобов`язаний довести, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вчинили закінчений замах на переміщення будь-яким способом за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення, без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю промислової продукції, з метою збуту.

Єдиним доказом, який хоч якимось чином вказує на можливу винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , є протокол слідчого експерименту від 10.01.2018 року за участю підозрюваних із доданим до протоколу єдиним фотознімком цієї слідчої дій, який у деяких протоколах не відповідає часу його проведення.
Так, у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.01.2018 року, за участі підозрюваного ОСОБА_7 , заначено, що він вказує на місце (вул. Піонерська, смт. Поліське), де разом з іншими обвинуваченими збирав металеві вироби.

Водночас, з єдиного фото, приєднаного до протоколу (ів) слідчого експерименту, не можливо встановити, яким чином, де саме, в якому населеному пункті, по якій вулиці, біля цього чи іншого будинку (ів), в зоні обов`язкового (безумовного) відселення чи просто в населеному пункті де не проживають люди, він та інші учасники кримінального провадження збирав (ли) металеві вироби побутового призначення.

Те саме стосується і інших протоколів слідчого експерименту за участі інших підозрюваних.
Окрему увагу слід звернути на той факт, що під час слідчого експерименту обвинувачені фактично не відтворюють обставин можливого правопорушення.

Фактично вказана слідча дія проводиться у формі допиту, при цьому, слідчий ставлячи обвинуваченому запитання (які не відображені в протоколів), самостійно відповідає на них.

Частиною 4 ст. 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Слідчий експеримент як окрема слідча (розшукова) дія полягає в проведенні за рішенням слідчого, прокурора дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тощо. Складовою слідчого експерименту є проведення його в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому. Тому до проведення дослідних дій і випробовувань під час проведення слідчого експерименту треба отримати найбільш повні відомості щодо обставин події, яку перевіряють, та здійснити відтворення обстановки, в якій буде проведено експеримент. Такі дані можуть бути встановлені в результаті проведення інших слідчих (розшукових) дій, експертних досліджень або ж бути припущеннями, що випливають з висунутих слідчих версій. У результаті проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор отримує нові фактичні дані, підтверджує або спростовує раніше отриману під час досудового розслідування інформацію, отримує об`єкти, які можуть стати предметом досліджень, зокрема, в межах проведення судової експертизи.
Слідчий експеримент проводять для перевірки наявних даних і припущень щодо можливості за певних умов щось чути або спостерігати чи сприймати іншими органами відчуття, здійснювати певні або інші дії, виготовити певні предмети, проникнути певним або іншим способом у приміщення, на територію, перемістити вантаж, здолати конкретну відстань за допомогою технічних засобів чи без них. Дослідним шляхом може бути підтвердженою можливість існування певного перебігу в минулому окремих подій, явищ.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, що підлягають доказуванню покладається на слідчого, прокурора та, у встановленим КПК України випадках, - на потерпілого.

Однак, не зважаючи на нормативну визначеність слідчого експерименту, ні слідчим, ні прокурором не було вжито жодних заходів, для проведення правильного, згідно КПК України, слідчого експерименту.

Так, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

У постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зробила висновок, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Заперечення обвинувачених у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за їх участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваних, досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

Зважаючи на вказане, суд відкидає протокол слідчого експерименту від 10.01.2018 року та не бере його до уваги, як доказ сторони обвинувачення, при постановлені даного вироку, враховує лише показання обвинувачених, надані ними безпосередньо в ході судового розгляду.
Як вже було зазначено раніше, обвинувачені у своїх показаннях вказували, що вони здійснювали збір металобрухту не у зоні обов`язкового (безумовного) відселення, а в межах села Рагівка на кордоні із відселеним селом Чубар, на полі, яке як під час проведення досудового та і до моменту порушення справи, оброблялось, тобто, спершу восени було засіяно кукурудзою, а в наступні роки злаковими культурами.

Чи надають такі показання обвинувачені з метою уникнення кримінальної відповідальності, чи можливо дійсно такі обставини мали місце, фактично жодного значення для суду не має, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
При цьому, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства та постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ при постановленні вироків» від 29 червня 1990 року зі змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, дослідженні в судовому засіданні. При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у статі 368 КПК України.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, суд не бере до уваги, та відкидає протокол (протоколи) огляду місця події, як доказ сторони обвинувачення, при постановлені даного вироку, оскільки, під час проведення (неодноразового проведення) даної процесуальної дії, органом досудового розслідування так і не було з`ясовано (встановлено) дійсного місця вчинення кримінального правопорушення (місця збору металобрухту). Про це у своєму листі зазначає, заступник начальника СВ Відділу поліції зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області, ОСОБА_42 , від 16.12.2019 року.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Враховуючи викладене, ні органу досудового розслідування, ні процесуальному (м) прокурору (рам), нічого не заважало звернутися до слідчого судді, з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, в порядку Глави 15 КПК України. Однак, орган дізнання разом з прокурором не скористались своїми процесуальними правами в межах діючого КПК України.

Що стосується винуватості у вчиненні злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , то доказів, які б прямо вказували на їх причетність, стороною обвинувачення не надано.
Будь-яких інших належних і допустимих доказів винуватості, стороною обвинувачення, суду не надано.
Щодо показів, єдиного допитаного свідка (понятого) ОСОБА_21 , то суд не бере до уваги його покази, зважаючи на наступне. Так, будучи допитаним безпосередньо у судовому засіданні, свідок ОСОБА_21 , повідомив, що він лише один раз брав участь у слідчій дії, а саме оглядав металобрухт, який зі слів працівників поліції був незаконно вивезений за межі зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Однак, згідно матеріалів кримінального провадження, які були долучені за клопотанням прокурора, свідок ОСОБА_21 , він же понятий, також брав участь у такій процесуальній дії, як слідчий експеримент від 10.01.2018 року, за участі усіх обвинувачених.
Крім того, суд критично відноситься як до доказу, наданого стороною обвинувачення, до акту радіаційно-дозиметричного контролю, у зв`язку з тим, що радіаційне обстеження проводилось лише 09.12.2017 року, в той час як металобрухт був вилучений у обвинувачених ще 04.12.2017 року, тобто через 5 днів. Крім того, згідно акту, проводилось радіаційне обстеження металевих виробів загальною вагою 274 кг., які знаходились на території ВП Зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області, однак у акті не конкретизовано, які саме металеві вироби (побутового чи промислового) призначення оглядались (каструлі, чавуни, клітки, кути, та інше), і чи не були об`єктом огляду металеві вироби, які зберігаються (знаходяться) на території ВП Зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області, в якості речових доказів в інших кримінальних провадженнях.
Частиною 1 ст. 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу вимог частин 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад злочину кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умов доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Якщо висунуті обвинувачення у вчинені кримінально карного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.
Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип призумції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain).
Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387 обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Так, відповідно до ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.
Для вирішення багатьох питань застосування кримінального закону, кваліфікації злочинів, а також з навчальною метою наукою кримінального права визначено риси, притаманні складові будь-якого конкретного злочину. На цій основі будується узагальнена абстрактна модель складу злочину. Ця модель, хоча вона й є науково-теоретичною, має водночас важливе практичне значення - вона вказує на обов`язкові (універсальні) елементи складу будь-якого злочину. Такими елементами є:
1) об`єкт злочину - це те, на що завжди посягає злочин і чому він завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.;
2) об`єктивна сторона злочину - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту злочину. Обов`язковими (необхідними) ознаками об`єктивної сторони як елемента складу злочину є: діяння (дію чи бездіяльність), суспільне небезпечні наслідки і причинний зв`язок. Тому у злочинах з так званим матеріальним складом має бути встановлений причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і суспільне небезпечним наслідком, що настав;
3) суб`єктивна сторона злочину - це внутрішня сторона злочину, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення злочину. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета злочину. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу злочину є вина особи. Відповідно до ст. 23 КК виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. При відсутності вини особи немає і складу злочину, навіть якщо в результаті її дії (бездіяльності) настали передбачені законом суспільне небезпечні наслідки. У цьому положенні відображається найважливіший принцип - принцип суб`єктивного ставлення, закріплений у ст. 62 Конституції України.;
4) суб`єкт злочину - це особа, яка вчиняє злочин. Відповідно до ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізично осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Разом з тим, згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 05 лютого 2021 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванківському та Поліському районах міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Рагівка, Поліського району, Київської області.
Так, пункт 5 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі смерті підозрюваного, обвинуваченого, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, тому смерть особи позбавляє сенсу подальше провадження щодо можливо вчиненого нею кримінального правопорушення. Померла особа не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, тому смерть особи, яка підозрюється, обвинувачується в учиненні кримінального правопорушення, виключає постановку питання про її кримінальну відповідальність. Це відповідає вимогам ст. 61 Конституції України, згідно з якою юридична відповідальність особи має індивідуальний (особистий) характер. Єдиним винятком із такої ситуації є випадок, коли провадження необхідне для реабілітації померлого.
З позиції КПК України, реабілітація померлого - це можливість доведення невинуватості померлого в учиненні кримінального правопорушення шляхом продовження кримінального провадження щодо нього після його смерті.
Закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1ст. 284КПК України належить до нереабілітуючих підстав, тобто означає, що відносно особи зібрано достатньо доказів, які підтверджують учинення нею діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, однак в силу певних обставин подальше провадження виключається. Враховуючи цю обставину, можливість продовження кримінального провадження щодо померлого є позитивним явищем, оскільки дає шанс на встановлення істини в провадженні - винуватості або невинуватості цієї особи.
Частиною першою ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи, що наявності доказів вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_43 , ОСОБА_10 закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони безумовного (обов`язкового відселення) без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю промислової продукції з метою збуту, а ОСОБА_8 закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони безумовного (обов`язкового відселення) без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю промислової продукції з метою збуту, повторно, не встановлено, обвинувачені мають бути виправдані судом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Таким чином, враховуючи, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони безумовного (обов`язкового відселення) без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю промислової продукції з метою збуту, що мало місце 04.12.2017 року, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України, не доведена під час судового розгляду, існують достатні підстави для реабілітації померлого ОСОБА_10 , що передбачає ухвалення відносно нього виправдувального вироку.
Заходи забезпечення у даному кримінальному провадженні не застосовувались.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов не заявлявся.
З огляду на висновки суду про невинуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання прокурора щодо обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, задоволенню не підлягає.
Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 267-1 КК України, та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.
ОСОБА_7 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України, та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.
ОСОБА_9 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України, та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.
ОСОБА_10 , який згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 05 лютого 2021 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванківському та Поліському районах міжрегіонального управління Міністерства юстиції, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Рагівка, Поліського району, Київської області, за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України, визнати невинним та по суду виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, тобто реабілітувати.
В порядку ст. 11 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виправданим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , слід роз`яснити, що на підставі даного вироку у них виникає право на відшкодування їм завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону.

Речові докази:

-Металеві вироби побутового призначення, загальною вагою 274 кг, залишити на зберіганні на території ВП Зони ЧАЕС, до набрання вироком законної сили;

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати арешт на тимчасово вилучений транспортний засіб, автомобіль марки ЗАЗ модель 968-м, д. н. з. НОМЕР_2 із саморобним причепом без номерних знаків, який був накладений відповідно до ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_44 від 07 грудня 2017 року, шляхом заборони ОСОБА_45 , відчужувати, розпоряджатися та користуватися.

Автомобіль марки ЗАЗ модель 968-м, д. н. з. НОМЕР_2 із саморобним причепом без номерних знаків, залишити у розпорядженні законного власника, ОСОБА_46 .

Заходи забезпечення у даному кримінальному провадженні не застосовувались.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов не заявлявся.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя