Справа № 357/937/21
У Х В А Л А
21 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002671 від 02.07.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, розлученого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4

У С Т А Н О В И В:
В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.
В судове засідання не з`явилися свідки, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Прокурор вважає за доцільне відкласти розгляд справи для виклику та допиту в судовому засіданні свідків, згідно встановленого порядку дослідження доказів.
Заслухавши думки учасників процесу з приводу заявленого клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а судовий розгляд відкладенню.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 квітня 2021 року та продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків строком на 2 місяці.
Таким чином, враховуючи, що до 24 квітня 2021 року судовий розгляд кримінального провадження не вбачається завершити з об`єктивних причин, дотримуючись вимог частини 3 статті 331 КПК України, суд, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор зазначив про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії обов`язків, визначених ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді застави, оскільки ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим не зменшилися та продовжують існувати. Прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 . А тому, просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів.
Також просить продовжити строк дії обов`язків, визначених ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_4 .
Захисник ОСОБА_6 просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби. Зазначає, що ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації та проживання, згідно характеристики за місцем проживання зарекомендував себе позитивно, раніше не судимий, має незадовільний стан здоров`я, а тому обвинуваченому необхідно замінити запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 клопотання захисника ОСОБА_6 підтримав в повному обсязі, щодо продовження обов`язків обвинуваченому ОСОБА_4 покладався на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, дані про його особу, те, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд дійшов висновку, що ризики та обставини відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_3 , передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, тощо.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України»).
У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, повинні існувати конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
Як зазначалося, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.
У справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винуватою, що зменшує спокусу втечі.
Зазначене, на думку суду, зменшує ризик переховування та не може виправдати подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.
Також суд зважає на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
На даний час, стороною обвинувачення, не наведено достатніх переконливих мотивів неможливості застосування інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Зваживши всі обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладення певних обов`язків на обвинуваченого.
Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України вбачається, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів.
У відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, необхідно також врахувати наявність вагомих доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, тяжкість покарання, що загрожує останньому у випадку засудження.
Приймаючи рішення про продовження строку дії обов`язків, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити строки дії обов`язків.
Керуючись ч. 2 ст. 376 статтями 131-132, 176-178, 181, 194, 195, 196, 202, 318, 331 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, відкласти на 14 год. 00 хв. 26.05.2021 року.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися, цілодобово із місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання уповноваженому процесуальному прокурору у даному кримінальному провадженні свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з обвинуваченим, свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії обов`язків, визначених ухвалою суду про застосування запобіжного заходу у виді застави, строком на 2 місяці, а саме:

не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну постійного місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1