Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1828/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000259 від 12.10.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не інваліда, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
10.09.2020 року близько 21.00 години ОСОБА_4 , проходячи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , власником якого являється ОСОБА_5 , побачив, що в будинку не горить світло, після чого зайшов через дерев`яну хвіртку на територію вищезазначеного домоволодіння.
Перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням до дерев`яної будівлі сільськогосподарського призначення, вхідні двері якої були зачинені на навісний металевий замок.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням до сховища ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно з корисливих спонукань, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, взяв металевий прут, який знайшов на території домоволодіння, підійшов до вхідних дверей дерев`яної будівлі сільськогосподарського призначення та за допомогою металевого пруту відігнув металеву скобку навісного замка, таким чином незаконно проник в середину будівлі звідки таємно викрав велосипед марки «Мінськ» чорного кольору, вартістю відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи з оцінки колісного транспортного засобу № 020/655 від 15.10.2020 року 334 грн. 88 коп.
В подальшому ОСОБА_4 після вчинення крадіжки з викраденим велосипедом марки «Мінськ» чорного кольору, покинув територію домоволодіння та розпорядився вкраденим майном на свій розсуд.
В результаті вищевказаного кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_5 завдано матеріального збитку на суму 334 грн. 88 коп.
Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання обвинуваченому врахувати пом`якшуючі та обтяжуючі обставин і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину, щиро розкаявся, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, у зв`язку з цим, просить суд не досліджувати докази, його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку суду він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просить обрати міру покарання обвинуваченому згідно чинного законодавства.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів в частині речових доказів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням до приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме: ОСОБА_4 негативно ставиться до вчиненого, по місцю проживання зарекомендував себе з посередньої сторони, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тому суд, з урахуванням думки прокурора, потерпілої, вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням згідно із ст.ст. 75, 76 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину з точки зору справедливості, розумності та достатності. При цьому суд зазначає, що враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), а також достатньою для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою органом пробації довів своє виправлення.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Незважаючи на те, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, проте беручи до уваги вартість викраденого майна, враховуючи те, що шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодована в повному обсязі, покарання у вигляді відбування реального строку покарання не сприятиме досягненню мети покарання визначеній ст. 50 КК України, зокрема виправленню обвинуваченого та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Суд вважає, що перебуваючи в умовах без ізоляції від суспільства, обвинувачений матиме можливість працевлаштуватися, налагодити своє життя та стати на шлях виправлення.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений, визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з випробуванням з перспективою стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Слід зазначити, що у змагальному процесі сам прокурор просив обрати обвинуваченому міру покарання у вигляді позбавлення волі зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням згідно із ст.ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.
Арешт на майно обвинуваченого не накладався.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Витрати на проведення експертиз під час досудового розслідування відсутні.
Розмір шкоди завданий кримінальним правопорушенням ОСОБА_5 становить 334 грн. 88 коп., яка відшкодована повністю.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 65, 75, 76 ч.3 ст.185 КК України, ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ: велосипед марки «Мінськ», чорного кольору повернути законному власнику ОСОБА_5 .
Речовий доказ: навісний металевий замок «extra tlan top security» - знищити.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1