Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/467/21
номер провадження 1-кс/695/147/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2021 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, погоджене з прокурором Золотоніської місцевої прокуратури про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідча СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернулася до суду погодженим прокурором Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «СберБанк» із відповідною забороною здійснювати дії, пов`язані із зняттям готівкових коштів чи їх перерахунку на інші банківські рахунки.
Клопотання обґрунтовано наступним.

СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розсоілування по кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000176 від 10.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Підставою внесення відповідних відомостей до ЄРДР стала заява директора СТОВ "Прогрес" ОСОБА_5 про те, що 28.01.2021 СТОВ "Прогрес" перерахувало грошові кошти в сумі 218 160 грн. за аміачну селітру та до сьогоднішнього для добрива не отримали.
У ході досудового розслідування було допитано в якості свідка головного агронома СТОВ «Прогрес» ОСОБА_6 , який пояснив, що 26.01.2021 від директора з економічних питань ОСОБА_7 він отримав СМС повідомлення з рекламою продажу мінеральних добрив, з нижчою середньою ринковою ціною. Директор СТОВ «Прогрес» підтримав пропозицію придбати у даних осіб, що були зазначені у СМС повідомленні від ОСОБА_7 , мінеральні добрива. У СМС повідомленні був зазначений абонентський номер НОМЕР_2 , на який він зателефонував. Трубку взяв невідомий чоловік, який представився ОСОБА_8 та вказав, що він є менеджером компанії ТОВ «ДОУСОН ЛАЙТ», та підтвердив факт продажу мінеральних добрив їх фірмою за нижчою ціною ніж середньо-ринкова. На підтвердження своєї діяльності ОСОБА_8 за допомогою електронної пошти скинув документи діяльності своєї фірми. Із представником TOB «ДОУСОН ЛАЙТ» вони домовилися придбати 24 000 кг. аміачної селітри, за ціною 9090 гривень за 1000 кг, у ціну включено і доставку до складів СТОВ «Прогрес». За допомогою електронної адреси ОСОБА_8 скинув рахунок «ДОУСОН ЛАЙТ TOB», НОМЕР_1 , АТ «СберБанк». Після чого бухгалтер 28.01.2021 року на даний рахунок перерахувала 218 160 гривень. ОСОБА_8 перетелефонував та підтвердив, що грошові кошти прийшли. У подальшому товар не приходив, а всі дзвінки на номер НОМЕР_2 відхилялися.
Органи досудового розслідування вказують, що наявні достатні підстави вважати, що вказаний банківський рахунок використовується для вчинення кримінального правопорушення, яке спрямоване на шахрайське заволодіння грошовими коштами, з метою захисту інтересів потерпілих, а тому, з метою запобігти вчинення нових злочинів, а також подальшому переведенню чи зняттю коштів, отриманих в наслідок вчинення шахрайських дій, необхідно накласти арешт на банківський рахунок № НОМЕР_3 та грошові кошти, які на ньому знаходяться, з ціллю заборонити їх переведення на інші банківські рахунки чи переведення у готівку, з метою збереження речових доказів та відшкодування завданих потерпілому збитків.
За таких обставин орган досудового розслідування звернувся до суду із даним клопотанням про накладення арешту на майно.

У судове засідання слідча не з`явилась, однак звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні клопотання про накладення арешту наполягала.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в режимі таємниці слідства, виходить з наступного.

Встановлено, що Золотоніський РВП ГУНП в Черкаській області проводить розслідування по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 від 10.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Із доданих до клопотання матеріалів, зокрема договору поставки №0088 від 27.01.2021 року, а також платіжних доручень вбачається, що СТОВ «Прогрес» здійснило перерахування коштів на рахунок IBAN НОМЕР_1 , який згідно зазначеного вище договору належить TOB «ДОУСОН ЛАЙТ».
Органи слідства стверджують, що вказаний банківський рахунок використовується для кримінальних правопорушень, які спрямовані на заволодіння грошовими коштами, а тому, з метою запобігання вчинення нових злочинів та з метою захисту прав потерпілих необхідно накласти арешт на вказаний рахунок.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже слідчому судді під час розгляду цього клопотання необхідно дослідити обґрунтованість підстав для арешту.

Статтею 131 КПК України визначено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових: обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, а саме з метою: - збереження речових доказів; - спеціальної конфіскації; - конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту на гроші з метою збереження речових доказів виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів (відповідності критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

З цих норм слідує висновок, що на банківському рахунку не зберігаються індивідуально визначені кошти власника рахунку, відповідна сума грошових коштів обліковуються банком на рахунку під зобов`язання банку за дорученням власника рахунку перерахувати/зарахувати відповідну суму грошових котів у межах такої суми.

За таких умов безготівкові кошти не є індивідуалізованими матеріальними об`єктами, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів. Тому накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і не індивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою - збереження речових доказів, адже їх неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, в матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що кошти, які знаходяться на вказаному банківському рахунку набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того матеріали клопотання не містять жодних підтверджень чи спростувань належності вказаного рахунку TOB «ДОУСОН ЛАЙТ», представники вказаного товариства не були допитані, жодній посадовій особі вказаного товариства підозра не вручена, а із самого банку відсутні будь-які відомості про володільця вказаного рахунку.
Таким чином не може бути виключеним, що з даного рахунку може здійснюватись виплата на оплату праці, сплату податків та інших обов`язкових платежів, що може викликати негативні наслідки для товариства, представники якого в рамках даного кримінального провадження навіть не були допитані.

Тож твердження про те, що вказаний рахунок використовується для шахрайських дій та для вчинення нових злочинів не обґрунтоване.

Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом положень ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Тому позбавлення будь-якої особи права розпоряджатися власними грошовими коштами за умови недоведеності його причетності до вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються по даному кримінальному провадженні, та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України є втручанням у його право мирно володіти своїм майном.

На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series А № 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А № 98).

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшла висновку про відсутність визначених статтею 170 КПК України правових підстав для арешту майна наданому етапі кримінального провадження.

За вказаних обставин клопотання не підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчої СВЗолотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, а саме грошових кошти, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Слідчий суддя Золотоніського
міськрайонного суду ОСОБА_1