Номер провадження: 11-кп/813/568/21
Номер справи місцевого суду: 516/55/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Теплодарського міськсуду Одеської обл. від 18.09.2020 у кримінальному провадженні № 0000109 від 18.02.2019 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Теплодар Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого по найму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.12.2007 Теплодарським міськсудом Одеської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 11.12.2008 за відбуттям покарання;

- 13.08.2012 Біляївським райсудом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 24.06.2014 по амністії;

- 10.12.2015 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 23.08.2016 Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 14.09.2017 за відбуттям покарання;

- обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосовано відносно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладено на медичну частину ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України».

Строк відбування покарання відрахований з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 23.01.2020. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського райсуду Одеської області від 19.02.2019.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 17.02.2019 близько 16 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території присадибної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підґрунті виниклих неприязних відносин та раптово виниклої сварки, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості ОСОБА_10 , схопив металевий прут, який був розміщений біля входу в будинок за вищевказаною адресою, та навмисно наніс ним удари в область голови ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забиття-компресії головного мозку, крововиливу над і під тверду мозкову оболонку, перелому кісток склепіння та основи черепу, забійних ран тім`яної ділянки, множинних забоїв і синців м`яких тканин голови та обличчя, які згідно п. 2.1.3 «б, в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить призначити йому більш м`яке покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що суд залишив поза увагою те, що він визнає свою вину, не залишив місце вчинення злочину, допомагав працівникам швидкої допомоги в наданні допомоги потерпілому, має психічний розлад здоров`я та на момент вчинення злочину не віддавав звіт своїм діям, хворіє на гепатит С, а також має на утриманні мати інваліда.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд 1-ої інстанції послався на показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні злочину не визнав, показання потерпілого, свідків та матеріали кримінального провадження.

Натомість, в апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину, на підставі чого апеляційний суд вважає можливим не досліджувати повторно докази у провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог вищезазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.
Санкція ч. 1 ст. 121 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Разом із тим, ч.ч. 1 та 2 ст. 50 КК України передбачають, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що приймає до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який за місцем проживання/реєстрації характеризується позитивно , стан його здоров`я; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом не встановлено, а до обставин, що обтяжують покарання віднесено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого злочину та його наслідки, характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, яке є мінімальним, передбаченим санкцією даною статті, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Погоджуючись з позицією суду 1-ої інстанції, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд зважає на те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину та вчинив новий умисний злочин, направлений проти життя та здоров`я людини, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що судом 1-ої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обставиною, що пом`якшує покарання що він визнає свою вину, не залишив місце вчинення злочину, допомагав працівникам швидкої допомоги в наданні допомоги потерпілому, має психічний розлад здоров`я та на момент вчинення злочину не віддавав звіт своїм діям, хворіє на гепатит С, а також має на утриманні мати інваліда, оскільки всі дані обставини враховані судом при призначенні покарання, про що докладно зазначено у вироку.

При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що лише після ухвалення вироку та призначення обвинуваченому реальної міри покарання, він визнав свою вину, що не свідчить про його щиросердне каяття.

Окрім того, апеляційний суд вважає голослівними доводи апеляційної скарги про те, що йому призначене занадто суворе покарання, що не відповідає обставинам провадження та особі засудженого, оскільки на підтвердження позиції сторони захисту про помилковість висновків суду 1-ої інстанції щодо неможливості призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, ним не надано жодних доказів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та оцінивши обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, а також характеристику його особи, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 18.09.2020, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4