ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1101/21 Справа № 204/7860/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особи, відносно якої розглядається
клопотання про зміну застосування
примусових заходів медичного
характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 ,
представника установи ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах особи, відносно якої розглядається клопотання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що згідно висновку №5 від 30.10.2020, наданого лікарем-психіатром ОСОБА_10 , ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання, та враховуючи стабільний психічний стан пацієнта, відсутність порушень в емоційно-вольовій сфері, незначні порушення в сфері мислення, наявність критики до свого захворювання та скоєного протиправного діяння, визначено ступінь соціальної небезпеки та оцінено ризик повторного скоєння злочину згідно HCR-20 Version 3, ОСОБА_10 дійшов висновку, що за своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 не являє собою особливої суспільної небезпеки, за своїм психічним станом потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Однак, судом зазначено, що висновок №5 від 30.10.2020 обґрунтовується проведеним діагностуванням з оцінки ризику повторного скоєння злочину за шкалою ризиків HCR-20V3 та статистичною класифікацією хвороб у США axis, яка офіційно не затверджена в Україні.
Крім того, висновок №5 від 30.10.2020 був складений лікарем-психіатром ОСОБА_10 після спілкування з ОСОБА_7 протягом однієї години тридцяти п`яти хвилин та на підставі документації, наданої закладом в якому ОСОБА_7 перебуває на лікуванні, що на переконання суду не дає достатніх підстав вважати, що за такий короткий проміжок часу лікар-психіатр ОСОБА_10 обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_7 потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки на даний час не являє значної суспільної небезпеки. Тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що суд необ`єктивно та неповно з`ясував всі обставини справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що відповідно до пункту 19 Наказу МОЗ України № 992 від 31.08.2017 року Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги: Оцінка ризику скоєння пацієнтом СНД оцінюється за допомогою шкали оцінки ризику (HCR-20 Version 3 та інші), а тому посилання суду на те, що висновок лікаря-психіатра ОСОБА_10 ґрунтується на зазначеній оцінці ризику, яка не затверджена в Україні, ніяким документом не підтверджено.
Крім того, захисник зазначає, що відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів №526 від 26.05.2020 року відносно ОСОБА_7 зазначено, що у нього маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих почали втрачати афективну забарвленість..., а в останньому висновку комісії лікарів психіатрів № 1131 від 20.11.2020 року відносно ОСОБА_7 зазначено, що у нього : психічний стан з деякою позитивною динамікою: маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу постраждалих втратили афективну забарвленість, не мають тенденції до поширення та стосуються подій минулого...
Таким чином, зазначені висновки комісії лікарів-психіатрів повністю збігаються з висновками незалежного лікаря-психіатра ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 , огли не являє собою особливої суспільної небезпеки і відносно нього можливо змінити вид застосованих примусових заходів медичного характеру- з суворого на посилений.
Також судом не викликалась і не була допитана в судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_7 , яка надає йому психіатричну допомогу, для з`ясування стану його здоров`я і можливості зміни виду примусового заходу медичного характеру, та судовому засіданні не вивчалась амбулаторна карта стаціонарного хворого ОСОБА_7 , в якої маються відомості про стан його здоров`я.
Крім того, лікар-психіатр ОСОБА_10 двічі обстежував ОСОБА_7 , а саме: 30 вересня і 30 жовтня 2020 року, та на кожне обстеження лікарем-психіатром ОСОБА_10 надавалися виписки із амбулаторної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 , а тому посилання суду на те, що лікар-психіатр ОСОБА_10 спілкувався з ОСОБА_7 протягом однієї години тридцяти п`яти хвилин, що є недостатнім для висновку, є необгрунтованим і не відповідає дійсності.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 та особа, відносно якої розглядається клопотання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник установи заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» та ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
В силу цих вимог закону, продовження застосування примусових заходів медичного характеру, здійснюється, зокрема за заявою представника психіатричного закладу, де тримається дана особа, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про психіатричну допомогу, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.
На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 зазначених вимог закону дотримався.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 ЗУ Про психіатричну допомогу особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я та про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру.
Пунктом 16 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом №992, пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду.
Судом встановлено, що ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23.01.2015, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, які продовжувалися.
З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 скористався своїм правом на звернення до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення альтернативного психіатричного огляду та суду було надано висновок лікаря-психіатра ОСОБА_10 №5 від 30.10.2020, відповідно до якого встановлено, що він страждає на хронічне психічне захворювання.
При цьому, зважаючи на проведене діагностування з приводу визначення ступеня соціальної небезпеки лікар-психітр ОСОБА_10 дійшов до висновку, що за своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 не являє собою особливої суспільної небезпеки, за своїм психічним станом потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Між тим, як вбачається із цього висновку, лікар-психіатр ОСОБА_10 , в порушення п. 19 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затвердженого Наказом №992, здійснював оцінку ризику скоєння пацієнтом суспільно-небезпечного діяння за шкалою ризиків HCR-20V3 та статистичною класифікацією хвороб у США axis, яка на цей час офіційно не затверджена в Україні.
Так, судом першої інстанції було допитано лікарів-психіатрів цього закладу, зокрема, ОСОБА_9 , яка повністю підтвердила той факт, що шкала яка застосовувалась лікарем-психіатром при оцінці ризиків не має офіційного перекладу на українську мову, тобто не адаптована в Україні, що вона підтвердила і під час апеляційного розгляду.
Разом з цим, лікар-психіатр ОСОБА_9 підтвердила той факт, що за своїм станом він потребує саме лікування в закладі із суворим наглядом.
З огляду на використання лікарем-психіатром ОСОБА_10 шкали ризиків, яка не адаптована в України, колегія суддів вважає, що його висновок в цій частині є не інформативним та не може бути прийнятий судом в якості достовірного доказу.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неповноту та необ`єктивність судового розгляду, то вони, на думку апеляційного суду, не заслуговують уваги, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи спростовували або викликали сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги з підстав, вказаних вище.
Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд заяви адвоката проведено судом першої інстанції за правилами розгляду цієї категорії проваджень, з дослідженням матеріалів особової справи ОСОБА_7 та медичної документації, в якій відображається стан хворого за час перебування в психіатричній лікарні з суворим наглядом, внаслідок чого судом було постановлено законну, обґрунтовану та вмотивовану ухвалу, та підстав для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах особи, відносно якої розглядається клопотання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3