Справа № 345/2774/20
Провадження № 11-кп/4808/55/21
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія судді в судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №00000004 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівка, Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, востаннє 01.10.2020 року Калуським міськрайонним судом за ст. 185 ч.2 КК України до 4 місяців арешту,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання один рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим один рік позбавлення волі.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів зараховано покарання за попереднім вироком Калуського міськрайонного суду від 01.10.2020 року у виді арешту.

Термін відбуття покарання ухвалено обчислювати з 14.35 год. 09 листопада 2020 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Злочини вчинено при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_9 01.07.2020 року близько 15.00 год. проходячи по АДРЕСА_2 , зайшов в приміщення під`їзду №3 будинку АДРЕСА_3 по вказаній вулиці.

Перебуваючи на першому поверсі під`їзду будинку, ОСОБА_9 побачив прив`язаний велосипедним замком до перил велосипед марки «Diamondback», модель «Vectra», який на праві власності належить ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_9 , виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного велосипеда.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом розламування замка, таємно викрав велосипед марки «Diamondback», модель «Vectra» та з місця події скрився.

В подальшому викраденим майном ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на суму 2898 грн.

Не погодившись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив пом`якшити йому покарання, призначивши 5 місяців арешту.

Зокрема, обвинувачений вважає, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання не врахував те, що він щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, співпрацював зі слідством та відшкодував завдану шкоду потерпілому, який немає до нього жодних претензій.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , просив задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч.2 ст. 185 КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок суворості.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції виконав вимоги статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також думку потерпілого і позицію прокурора.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину та повне відшкодування завданих збитків.

При цьому, судом першої інстанції враховано те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання, перебуває на ОСОБА_11 обліку у нарколога, на «Д» обліку у психіатра не перебуває, офіційно ніде не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений та визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.2 ст. 185 КК України та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5